 Albert Einstein er uthygelsomt den mest berømte fysikere nogen sænde i historien. Jeg er han et mest berømte naturvindskadsmand, og en væsentlig grund til denne umådelige berømelse. Jeg er med en deres i urimelige berømelse. Det er den teori fra 1905. Vi kalder den speciale relativitetstheorie, og det er den teori, som vil være emnede for min forlæsning. Det, jeg vil gøre, er, at jeg først vil fortælle om den historiske kontekst gå tilbage til 1905, hvor teorien blev udklækket. Så vil jeg påtage mig den noget umulige opgave på yderskort tid af at sige noget fornuftig om, hvad relativitetstheorie er om, inklusive at sige, hvad den ikke er om. Hvorefter jeg vil fokusere på det mest berømte element i denne teori, som jo er den masse ekvivalentsformel, som Einstein udlede som et konsekvenser sin teori, den såkaldte E.L.I.M.C. i anden formel. Og jeg vil afslutte med nogle ganske få almenige betragninger om Einstein's generelle syn på naturvindskaben, på fysikken, og på den måde, som den udvikler sig på den historien. Men vi skal være opmærksom på, at selvom Einstein er gode grunde, bliver associeret med relativitetstheorien, så var han en mand af mange talenter, og han havde mange bidrag til fysikens udvikling. Ikke mindst er det ved at gøre opmærksom på, at den teori, som jeg taler om nu, på mange måder kan opfattes som en prolog, en indledning til den endnu stærkere, endnu smukkere og endnu mere generelle teori. Han formulerede 10 år senere i 1915, og som går under navnet den allmenere eller generelle relativitetstheorie, som er en yderst generelt teori for rum, tid og ikke mindst gravitation, altså tyngde fenomener, og som af denne grund har fået sin vigtigste anvendelse inden for de astronomiske og de kosmologiske videnskaber. Men det er desværre en teori, som jeg ikke kan omtale, yderligere og bortsætte for de ganske få bemærkninger. Så lad mig i stedet for at gå tilbage til 1905. Einstein var altså 26 år på det sidste punkt, og det er det år, som man i fysikken traditionelt kalder et anhus mirabilis. Det er Miracoløse år. En grund til at 1905 er et miracoløst år, er at den værslige grund er nok, at Einstein dette år publicerer en række skælsætende afhandlinger, hvor er måske den vigtigste vanske afhandling om relativitetstheorien. Det ved jeg at gøre mærksom på, at Einstein på dette tidspunkt var en vasket ægte amatør. I den forstand, at han ikke havde nogen fortsætsmæssig tilknyttning, han var ikke ansat ved et universitet, han arbejde i den langt mere ydmyge stilling som teknisk assistent af 30. klasse på pantelkulturen i Bern i Schweiz. Det forhindrede ham på ingen måde i at lave sine frimeraverne bidrag til den teoretiske fysik, som han altså lavede i sin fritid, og det forhindrede heller ikke i, at disse bidrag blev publiceret i et af tidens mest anerkendte, høj profilerede fysiktidskrifter, det tyske analen der fysik. Her har vi så Einstein's artikel fra 1985, starten af den. Den har titlen så elektrodynamik bevægt af køber. Om bevægede lemers elektrodynamik, det måske ikke en artikel, en titel som man finder voldsomt ophissende, eller der signalerer en revolution i det fysiske verdensbillede. Men når man forarbejder sig igennem det, så kan man se, at her der er noget, der er ganske usædvanligt, og det viste fysikerne på det tidspunkt. Kort fortalt så startede Einstein med nogle grundantagelser eller postulater. Udenfor disse postulater udlevede han en række på bagsnedekonsekvenser om så vigtige fysiske begraber, som lænkte masse energi, rum, tid. Et af disse postulater, som han baserer sin teori på, det var det kontraintuitive postulat, om at lyses hastighed altid har samme værdi, uanset hvordan man bevæger sig i forhold til lyskilden. Det er et postulat eller en antagelse, der strider imod den sonne fornuft. Det var ikke noget, der kunne chinere Einstein, hvis der var en modstrid, så var det den sonne fornuft, der tog fejl. Hovedsagen er, at en ud fra disse antagelser eller postulater kunne udlevede en række konsekvenser, som var fysisk virkelig og i principet kunne testes. Jeg skal nøjes med at illustrere disse konsekvenser med et enkelt eksempel. Lad os tænke på en målestok, et stift lægeme, der har en eller anden længde i rummet. Den længde har den jo, og en bestemt lægeme har en længde, så what? I følge Einstein har et bestemt lægeme ikke nogen bestemt længde. Et lægeme, et lægemes længde vil afhænge af det bevægeset tilstand. Megen andre, hvor længde er relativt i forhold til lægemes bevægelse. Som er illustreret her, vi tænker på et eller andet stift lægeme. Det skal bevægeser sat deles hurtigt for, at denne længde for kortelser, som man kalder det, bliver reell og målelig. Vi skal op i nærheden af lyses hastighed, som er en umådelig stor hastighed. Men når man i følgetheorien kommer det op, så bliver lægemede altså kortere tingene indskrænkes, og til sidst så forsvinder lægemede i punkt eller næsten i punkt. Og det er jo en meget sær ting, fordi hvad som en virkelige længde, hvad er vel en eller en virkelige længde? Er det ikke sådan, at fysiskens objektivitet og entydighed forsvinder, hvis tingene bliver relative i forhold til bevægelsen? Men det er der ikke tale om. Den entydighed og objektivitet, der er karakteristisk for fysiskens, er også et bibeholdt i relativitetstheorien, den bliver bare lyftet op på et højere plan, om jeg så måske. Og det er ikke bare tale om, at det er længde, der er relative i forhold til bevægelsen. Det samme gælder for tidsrum, og det samme gælder for et lægemede vægt eller masse. Lad os tænke på et eller andet lægemede, som der har en bestemt masse, at der vejer et bestemt antal kilo. Og der er det sådan, i følge af Einstein, at dette lægemede, det bliver ikke for ikke mindre masse, det er for tvært imod større masse. Des hurtigere, det bevæger sig, des tungere bliver det, og det følger altså en bestemt formel, som heldigvis er meget simpel og rådskurlig. Og her har vi den grafiske fremstilling af det. Når vi nærmer os lysbarrieren, som vi har her, det er lyseshastighed, så vokser lægemedes masse, og det vokser over alle grænser. I det hele taget, så er lyseshastighed underforstår lyseshastighed i det tomme rum eller vakuum. Det er en fuldt dændig grundelæggende størrelse i relativitetstheorien. Vi kan accelerere et lægemede vildt korvligt tæt op til lyshastigheden, men aldrig nogen sender op til selve lyshastigheden, og slet ikke kensivets lyshastigheden. Så vores verden er begrænse til hastigheder mellem nul hvor lægemede er i vile, og så lyshastigheden, det der måtte være hensides lyshastigheden, well, det eksisterer i følge Einstein ikke. Og det eventuerer konsekvens, og samtidig så antyrer den konsekvens, at der kan være en sammenhæng imellem energi og masse. Fordi når lægemede accelererer os på den der måde der, så bliver det masser altså større, samtidig for det større bevægelsesenergi. Ideen om, at der er en grundelæggende harmoni eller ekvivalens imellem energi og masse er en specielt kendetegne relativitetstheorien, og det er noget man ikke kender indenfor den klassiske fysik. Energi og masse er to forskellige størrelser. De har forskellige enheder, og i følge klassifysik, så er begge størrelserne bevaretet. Det vil sige, uanset hvad der sker med masse og energi er et fysisk system, så vil man få samme værdi for de to størrelser. Det er ikke tilfældet hos Einstein. Til gengæld så gælder der en mere almenlov, og denne lov eller lovmæssighed formulerede Einstein første gang i lidt senere artikel fra samme år fra 1905. Her har vi det lille uddrag fra slutningen af artikelen, hvor Einstein første gang effekt besigt formulerer den berømte sammenhæng, og han angiver den omsætningsfaktor ved hjælp af hvilken man kan transformere masse til energi eller omvendt. Som han skriver, de masser egnere køber os i streng mass, før dessen energinhalt. Et lamesmasse er et mål for dess energinhold, og samtidig så skriver han om ind ikke i de symboler, som vi vandt til, at omsætningsfaktoren er lyshastigheden kvadreret. Og han angiver i samme citat, at i principet er det muligt at teste denne foresigelse måske ved hjælp af radioaktive stoffers henfald. Så det her starten på, hvad der er utrybsomt, er den mest berømte fysiske ligning af nogle sine. Enlig EMC i anden, lad os lige kigge en gang på den, og gør os helt klar, hvad det egentlig er, som den betyder. Vi har to størrelser, energi og masse. De forskellige. Men i følge af Einstein så er det ikke mere forskellige end at de er to sidder af samme sag. Det virkelig eksisterende, det er en kombination af de to, masse energi eller energimasse. Men hvad skal man, skal vi have opmærksom på den her faktor, den uskyldige faktor, kvadretet på lyshastigheden. Nu er lyshastigheden 300.000 km i sekundet. Kvadretet er det, altså følge langt større. Så det vil sige, at det her er en kæmpe stort tal, og det betyder altså, at hvis man kan få masse til at forsvinde, så vil der opstå en energi, der må opstå en energi, og den energi er kæmpe stort, også selvom det kun er en meget begrænset masse, der forsvinder. Omvendt, så må man også være i stand til at lave masse, altså lave massive partikler, ikke ud af indtid, trods alt, men ud fra energi, ren energi, for eksempel strålingsenergi. Men man skal bruge rigtig meget energi, selv til at producere nogle få elementarpartikler eller atomer. Denne formel her, den er altså strammer som sagt fra 1985, det er en konsekvens af relativiteteorien. Den bliver nogle gange tillagt for stor dybde, for stor magi. Der er ikke noget magisk ved den selvfølgelig, det er rent så sik. Og den er heller ikke specielt dyb, relativiteteorien af dyb, det her er bare en konsekvens af relativiteteorien. Men formelen, det er jo en herrlig formel, og den er altså umåderligt berømt. Den har jo forskellige kvaliteter kan man sige, en af kvaliteterne er den er nogenlunde så simpel og kort, som en betydningsfull fysisk formel over hovedet kan være. Det er svært at forestille sig noget mere kompakt. Det er svært at forestille sig en formel, der en dames stor typografi kan stå på kaffe kopper. Og som er ligevel er meget vigtig. En grund til den magi, som formelen har, er utifulsomt, at den jo associeres med Einstein's teori, med Einstein's geni, og bliver opfattet som et produkt af den reane matematiske tænkning. En anden konsekvens, eller meget rettelset, en anden årsag til denne formels betydning, og den betydning, den bliver tillagt, er jo, at den slags processer, hvor masse omformelser energi, de finder sted på en meget dramatisk, en kataklystisk måde, først og fremmest, i meget store skaler i det inddrageskjernerne. I solen, for eksempel, hvor det er den ligning eller den formel, der til syvende og sidst forklager, hvorfor solen skinner. Ikke bare i solen, for vi har det også i mindre skaler, men dog en skale, der er stor nok og dramatisk nok, nemlig i de forskellige typer af atomvåben, som man kalder dem eller kærnevåben, brindbumper, atombumper. Og der har fra en meget tidlig tid været en historie om, en myde om, vi er hevde, at Einsteins formel er snævert knyttet til udviklingen og forståelsen af kærnevåben. Og som vi ser her, der har vi i billedet den allerførste atombumper, den uranbumper, der besprængte over Hyogima Shitter August 1945. Det er i forsiden af Time Magazine fra september 1945, og der bliver forbindelsen mellem Einstein og atombumper, den bliver fremstillet meget klart. Men det er ved at gøre mærke, at Einstein ikke er atombumpens onnelige eller videnskabelige fader, på nogen som helst måde. Der er i virkeligheden ingen forbindelse mellem denne Einsteinske ligning og så en atombumpens virkelmåde. Det jeg hævder, det er, at Selvom Einstein ikke havde fundet den formel i 1985. Fysiskene havde været ganske ukendte midten. Ja, så ville det historiske hendelsesforløb, ville formentlig have været ganske det samme, og bumpen var stadigvæk blevet sprængt over Hyogima. Det er ikke nogen opskrift på at lave atombumper eller noget som helst andet. Det er ikke en opskrift, det er en fysisk ligning. Så der er ikke nogen real forbindelse mellem atombumper og Einstein. Einstein var jo ikke involveret i atombumperprojektet. Han var en frødelig mand, han var pacifist, både af overbevisning og i sit sociale virke. Så den relativitetstheori, som han udtængte, dels har det ikke noget direkte at gøre med atombumper, men det havde noget at gøre med Einsteins måde at anskele naturen på. Overrevolutioner bliver ofte associeret med Einstein. Einstein er den kvittessentielle revolutioneret tænker, der venner op og ned på tilvandt forestilling om naturen. Relativitetstheorien er paradimet på en revolutioner-theori. Hvordan opfattede Einstein det selv, mener han virkelig, at han var en revolutioner-tænker og at relativitetstheorien var en revolution inde for naturforståelsen? I modsatning til, hvad man kan læse mange steder, både dengang og i dag, så er svarer nej. Einstein sagde en dag meget tydeligt, at i følge hans mening, og han havde et godt kvindskab til fysikhistorien, så udvikler naturvidenskaben så ikke igennem revolutioner. Den udvikler sig evolutionert, gradvis, og fremskridt i naturforståelsen bygger på tydeligere fremskridt. Det siger han meget klart i det her citat, hvor han endda siger, at relativitetstheorien ikke er revolutioner. Den skyldes tydeligere vildenskadsmænd, som Galilei Newton Maxwell, mandor Einstein sagde, at når hans teorier var bedre end de tydeligere teorier, så var det for de, han havde stået på skuldrundet af giganter. Det var ikke et udtryk for beskedenhed, eller fals beskedenhed, han mente det. Apropos beskedenhed, så var Einstein personligt et meget beskeden menneske. Han visste, at hans relativitetstheorie var stor værdi, at det var et fremskridt, men han mente ikke, at det var det endelige svar på, hvordan naturen er skruet sammen. Han var opvist om, at der ville komme en bedre teori, og at hans relativitetstheorie ikke ville blive stående for evigt. Selvom Einstein var beskeden, så havde han jo ikke nogen voldsom grund til ved beskeden. Hans bidrag til fysikken, hans relativitetstheorie og de andre bidrager, var alt andet end et af et beskeden format. Det var et storslåd format, meget storslåd. Jeg vil slutte her. Tak.