 Hold dig op og løb det normalt. Fælles sig i en stor sal og vi sidder ved sidenheden i landen, og hvor har vi trægt til det? Rigtig, rigtig hjertelig velkommen alle sammen. Det er skønt at se jer, og det er jo ikke mindst skønt, og sådan fornemme det ved jer på autorisatets campus, at nu er det igennem normalt det betyder. Det er møder med liv, og alle taget, det er jo unaturligt med et middelvokket universitet. Altså, på universitet, der skal sove med, at liv og passionarer og spontane diskussioner og møder, hvor forskellige indsætter kan møde hinanden og udfordre hinanden, og alt det, det er sumet af sig i kræftkodet til. Så ja, vi kan godt starte med allersførst at sige tak til alle universiteten for en fornemm corona-polisering, hvor universiteten kunne supergodtidigt formåde at omstege til ny virkelighed. Hold op og rare, det krævede meget, at både studerende, medarbejder og livetsæson, og rejtere kan jo virkelig altså tage til dig og de stærke vedselstim, og hvem godtbrængelig bestyrer sådan store tak og anerkendelse videre til alle, der har trukket læsset. Jeg måske sige det er, at det har været større at også betrykke det at se, hvor hurtigt sådan en kipemt er, når de virkelig gæder. Og helt Danmark har jo jo jo set, hvad Århus Universitet kan, hvad Døgtig i Forsker og deres Forskertidelsen kan. Professorsomrige Pallodansker Institut for Biomedicine, Professor i Infektionsmedicin Lars Østregård. Altså han kom selvfølgelig lige til, da Pallodan min lige var startet, og anbefalt folk, at de rolig kunne tage forskellige turer til Østreg. Men den ellers har det jo været meget meget sikkeråde, der har kommet fra den kæmpe. Og professor Mikael Banker, fra statskunskap, og jeg kunne nævne mange, mange andre, der satte alt andet på pause, da der nu brug for den videre, som det har taget års studie, og talløse timer i laboratoriet af at afvæge sig. Altså videre til at finde de bedste behandlingsmetoder, videre til at udvikle vaksiner, videre til at hvide om krisekommunikation, hvordan besværlige budskaber kan formidles, så de rigtig faktisk kan forstås. Videre til at holde de beslutningstagerne, når kriseøbne mine skal fortages, og man kan godlige siger, at det er også et område, hvor Aarhus Universitet er leveringsstyrke i nogen af landets dygteste og mest sønlige profiler. Og videre til at bestå vinskers affærd og evne til at maximere ugen af data. Rigtig mange har under svære vildhår knoklet for at vise, hvad vi skal med universiteter. Hvad vi skal med kandidater, der kan andet en overflade, og hvad vi skal med forskere, der både kan og vil bringe hviden i spil. Altså ærligt tale, vi vil ikke være med til at give forskerne indenhånd. Måske nok også godt trænge til, for for tiden er det, som om, at universiteter, så lægge de den oplæde debat, så nærmest er sådan noget lidt besværligt. Men videre i landet er udvendet, så at de mystes til det skal faget, og så lægger de også nogle mærkeligsteder, altså rakt ofte, så lægger universitetskonceptet hænge i universitetsfrieren. Uddannelsesnopperi var i følge hende selv det bedste ord, og statsministeren havde hørt, da hun for et par ugesneden afsluttede stormødet i Falleratja, hvor regering sagde reformer på dagstofet. Vi spørgmer ikke. Jeg kan heller ikke give uddannelsesnopperi, og Danmark har da et problem, når vi siger, at vi vil, for eksempel, elektrifisere samfundet, og samtidig så står vi af kut og mangler elektriker. Og det er da et godt spørgsmål. Om langt over halvdelen af en ungdomsorggang per tuskage i det studieforberedende gymnasium, fremfor at flere vælger nogen, er det andre problemlinder. Så der skal trættes nu svær, hvad i uddannelsesinteren. Og jeg synes, det er super, at der sættes mere fokus på håndværksuddannelser og hvervetssyneskoler om alle for et professionsuddannelser i hele. Men der er næsten kun en ting, der er sådan for mig at se, at hvad er med inden for at snoppe oppe, og det er snoppe nede. Altså det er jo helt legitim, hvis politikerne ønsker at gøre op med, at stadig flere skal have en yderbåde uddagt. Virker du altså i partens beværket og målet dengang for ikke så længe siden af Danmark som lydens samfund, hvor det småslaver over? Men det er helt legitim, at man siger, nu vil vi noget lidt andet. Men bare fordi Christensborg vil gøre noget mere for at få flere til at blive eksempelvis håndværket med sygeparelsk eller pædagoger, så behøver man da ikke tage de yderbåde uddanser ned og svække krediteten af de yderbåde uddanser. Det er da et mærkeligt nødsomspil. Og synes jo også godt, at man kan holde op med at indsnave definitionen af, hvad vi som samfund har brug for. I færre og helt færre sted kræver det til krediteten. Den diskussion skal universiteterne turetage til hver en tid og bestrebelsen må lille til hver en tid være altid og gå efter den yvernigste. Men viste nedlågningen ikke netop værdien også af historie, kultur, identitet, filosofi, sammenhedskræft, hviden om den altid og hviden om væren, demokratisk danse og listet er meget længere. Altså faglighed går aldrig om ude, heller ikke dyrp faglighed, da slet ikke i et komplekst samfund. Derfor skal man tænke sig rundtidt om, man kunne også sige, at man skulle tænke sig bedre om, før man svækker de faglige miljøer gennem udflyttning og udtøjning af ressourcer. Er der ikke tværdemod brug for i et lille land med ikke mindre end 8. universiteter? At se universiteterne lidt mere på tværs? At koordinere lidt mere, så vi sikrer, at der hvor vi vælger at være stærke? Ja, der organiserer vi også, så der er kritisk masse og så samarbejde med både fag og fakulteter, og jeg sågarer mellem universiteter og institutioner optimeres. Med andre ord er tiden ikke inden til en mere strategisk tilgang til hele området. Altså spørgsmål om bedre arbejdstilling. Spørgsmål om, hvad gør vi med det her med livslang, læring og efteruddannelserne? Hvordan håndterer vi det sådan for alvor? Hvordan kan vi blive bedre til at pule vores samlede kraft og mere, når nye teknologier, for eksempel til den grønne omstilling, skal udvikles? Den drøftelsøber universiteterne præge og ikke være bange for, og rektorerne har jo allerede i et fælles udspil våget pelsen. Men ærlig talt, Kristiansborg må bidrage bedre end med 15 tandlige studierende i gøring. Så skal universiteterne på deres side så også blive bedre til at vise og bevise, hvad vi kan bidrage med. Kandidater skal selvfølgelig ikke uddannes til ledighed, og selvfølgelig skal vi deres samarbejde med hverudslivet, og de gør vi, og vi gør det gerne. Men det er jo ikke nok, at vi selv ved det. Og på tross af alle de gode historier, jeg starter med at nævne nogle af dem, men på tross af det, så må vi jo også sige, at det er svært. Det er hammerne svært faktisk, og for ene universitetes dybde og langsomhed med debattens overfladeskede og ekstreme krav om hurtigheden. Der er et ægte dilemma, for et universitet er jo skal være langsomt. Så hvordan manurerer man i den virkelighed? Og lad os bare være ærlig. Årets universitet har jo også mærket, hvad det vil sige at få uønsket opmærksomhed i medierne, hvor der skal reageres hurtigt på historier om rapporter og faglige uenighed og forskningsfrihed. Faglige diskussioner er legitibne. Det er jo sådan set essensen af et universitet, at man har disse uenigheder. Ligesom forskningsfrihed er det og skal være det. Men det er en særlig krævne disciplin, at håndtere uenigheder, når udenforstående kan følge med via medierne og arktensikter. Det er ubehageligt for de involveret, når det bliver så hårdt, men ikke kun for dem, for dårlig omtale rammer hele Årets universitet. Og derfor er vi jo nødt til at være duktige og hurtige til at håndtere os de situationer, der opstår, som vi ikke selv har ønsket. Vi må have en kultur og organisere os, så man hurtigere finder ud af, hvad der er op og ned i en sag og hvem skal udtale sig. Og det skal helst ske ude så tæt på det enkelt institut, så tæt på det enkelte givende sag som muligt. Uppenhed, det skal jo ikke kun være en disciplin, vi forsker i og forventer af andre. Ligesom bæredygtighed, ikke kun er noget, vi forsker i. Vi analyserer ikke kun samfundet, vi er jo faktisk også en del af det, og derfor har Årets universitet også arbejdet set deles bevidst med den nye bæredygtighedstrategi. Og det er jo let nok sådan en dag at skrive sådan en tak til vores universitetsdirektører og alle de mange, der har angæseret sig i arbejdet, men har ført den ud i livet med nye, mere klimavenlige rejsevæner, systematisk ressourceroptimeringer, affaldsminimering, nye arbejdsvæner, forslag om øvet biodiversitet og sågare rewilding af Universitetsparken. Og jeg sværer at spørgsmål om curriculum nu også er op til date og så videre og så videre, så så bliver det der ellers forskesid jo pludselig meget konkret og det kommer meget tæt på. Men for mig er det med til at være et dannet menneske i det 21. århundret, at man ved det mest elementære om verdens bæredygtighedsudfordringer, så der skal universitetet som Danes' institution også lever samtidig med, at vi gennem vores viden og vores forskning bidrager med løsninger og samarbejder med alle, der vil. Mån ikke klima- og bæredygtighed bliver den næste store udfordring, hvor befolkningen bret indser, at stærke universiteter ikke er en luksus, men sådan set en forudsætning for vækst og velstand, også i vores komplekse og kriseprede 21. århundret. Det tror jeg i hvert fald, at den næste taler kan skrive under på, så jeg giver ordet videre til rektor Brian Bænkelsen.