 God eftermiddag ser jeg alle sammen. Mit navn er Olsden Elsen, og jeg er konstruerede af dekan. Og det er jo en meget, meget stor glæde at kunne stå her i dag, hvor vi jo har kandidatafslutningen ved Hels på Aarhus Universitet. Og hvis det her rum giver anledning til, det skal være højtidligt, og vi plejer også at sige, det skal være højtidligt. Og det er fordi, vi ved, at det her er en meget, meget vigtig dag, for der er i dag, og I skal gerne have sådan et højtidligt mænde fra den her dag. Og det er jo en af de store milepæle i jeres liv. Så er det jo også sådan, at i et stort hold kommer jeg lidt tilbage til. Og det betyder også, at der er rigtig mange påkørende med i dag. Og det betyder også, at vi streamer det her. Og det betyder faktisk, at lige nu så er der nogen, der både sidder i aflagene og i vanderhallen på repon og i stærkladet. Så vi er mere end 800, der ser det her nu. Og derudover, så kan man også se det live streaming. Hvis man ikke er med her i dag, så har man også mulighed for at se det. Og jeg kan også sige, at nu har jeg været med herværet over de sidste mange år, hvor jeg har været protokan, men jeg benytter også lige lejligheden til lige at genopfriske selv overgangen mellem, hvad jeg skal sige, og det, der skal ske her til at lige gå ind på YouTube. Og det vil sige, at jeg ikke kan få nok af at se, at jeg selv kommer op. I kan gå ind på YouTube, og så kan jeg se jer selv igen og igen. Og måske også dele det med nogle af jeres venner. Men her vil jeg sige, at velkomsten gælder jo hovedpersonerne, de nye kandidater som snart er læger, der sidder her og her. Men jeg synes også, det er vigtigt at sige, at man når ikke så langt i det her studie, uden man har haft nogen bag sig. Der har været nogen, der har været bagop. Det kan være forskellige afhængige, hvor gammel i er og vores liv er. Det kan være kæreste, det kan være ægtefælde, det kan være børn, det kan være forældre, det kan være bedsteforældre. Men der er nogen, der er stået bag det her. Det er ikke noget, man gør alene. Det kræver noget opbakning, fordi jeg ved jo, at egen erfaring, det er noget, der kræver noget tyd det her, og derfor er det vigtigt, at man har den opbakning. Og så vil jeg også sige herinde, jeg går videre, at jeg vil også allerede nu benyt lejligheden til at give en speciel velkomst til vores festeraler, Andreas Rydkøbing, som er formand for laveforening. Og jeg kan også imparantes lige om lidt af hans hjersformand, så man kan sige, det er jo ikke en uvigtig person for jer, som om lidt skal sige noget til jer. Det er sådan, at vi i dag skal sige goddag til 203 nye læger. Det er et meget, meget stort hold. Men jeg vil også sige her fra starten, at det er også en stor glæde. Og det er også jeg vil allerede en gang til sige, ønsker rigtig hjert til lykke med dagen, for det er en stor glæde for os. Jeg har heller ikke tydel om, at de har lavet en flot presentation under vej, så jeg har haft en god examen, og vi ved jo generelt, at lægerer består deres examen med bravure. Og det har I selvfølgelig også gjort. Og jeg synes også, når jeg kigger både på pårøjene på jer, så er der sådan en viss forventning, en viss glæde, og hvad er det lige, der skal ske, og hvordan er verden i morgen, når det hele pludselig våner op som læge. Og det er også sådan, at for at blive læge, det er man først, når man har aflagt lægeløftet. Det betyder, at det tager mig lige tilbage til, hvordan det så foregår, for i kanæssende renner nu, hvis I allesammen skal rejse op alle 203 og sige det, så bliver det en lang forestilling. Men det er først, når man har aflagt leden for lægeløftet, man er læge, og det kommer til at ske lige om lidt. Og så er han meget vigtige i pågejers liv. Slut! Og så bevæger jeg en ny i påge. Og jeg vil også sige, at jeg håber, at I har haft nogle gode år her på universitetet, som ude over ren fagligt har lært jer noget, men også har inspireret jer. Det er også sådan, at man udvikles personligt. Det gør man alligevel i den alder, I har nu, men i sådan et forløb på den universitet, så udvikler man sig også personligt. Og så vil jeg også sige, at det er også vigtigt, at studier, ikke kun studier, det er også noget med kammeratskab, sammenhold, og forhåbentlig også en masse sjov, for I har forhåbentlig også levet, men udmænds hervært er I kun læst. Og så vil jeg sige, at det første, jeg vil sige til jer, det er når I nu er færdig, så er det nogen, så nu er vi endelig færdig med det læseri, og det er med en ny viden. Men så er det ikke i de moderne samfund. Alle, der i dag tager en uddannelse, skal erkende, at verden forandrer sig, og det betyder, at man skal hele tiden videre uddannelser. Så der starter bare et andet uddannelsesforløb, for I er et viderdande uddannelsesforløb. Men I har altså en god teori, at man kan bruge det videre forløb, der kommer frem. I skal jo gang med en klinisk basesuddannelse, og det kan godt være svært. Man kommer med en masse teori, og jeg vil sige, det er jo, som I kan se heroppe, så det er 35 år siden, jeg var i jer-situationen, men jeg kan selv se, at I godt husker det nu. Det er lidt en udfordring, at man kommer ud. Det kan jeg komme lidt tilbage til. Og det er fordi, man finder ud, at man kasser meget, og så kommer man derude, og så er der pludselig noget, man føler, at man ikke kan. Og det giver jo det misforhold, at man håndterer. Men jeg vil også give jer ro på, selvom det kan virkelig hårdt, når I kommer ud. Så går det egentlig ganske hurtigt, og pludselig så tænker jeg, hvor har I efterhånden fået noget tillid til mig selv? Og så I skal ikke være bekymret for det. Det er en erfaring. Alle, der bliver lære, gør sig. Og I skal kigge på det som en enorm spændende mulighed for at få alt den viden ind, og få den tillid. Så ro på, selvom nogen af jer kan blive lidt nervøs. Og så er det også sådan, at hvis vi ser på jeres fremtidsutsætter, det er sådan, at jeg er det konstituerede, og har den glæde, at jeg oplever det hele, P.H.D. og nye læger, og nu er jeg her på to dage. Så igår var jeg ind og ønske de nye læger. Velkommen på universitetet. Og til dem, der brugte jeg en stormp-flue, hvor den ene siger til den anden, hvad vil du være, når du bliver stor? Så svart den anden, det ved jeg ikke, jeg vil først se, hvor stor jeg bliver. Og til dem kunne jeg roligt sige, jeg har jo allerede vokset et stykke, men for at komme tilbage til DSA før, så sker jeg altså vokset lidt mere, så I er store, men I ikke rigtig store. Det har jeg nødt til at citere. I en eftertrakket gruppe, heldigvis kan man sige for jer, at der er mange, der har brug for jer, der er jo sådan set stadigvæk lægemarl. Og man kan sige, at bare for nævne præntes, hvis nogen af jer fik trang til at tage uden for storebyerne, så er der i høj grej at bruge for jer. Og det er jo også sådan her på universitetet, men vi også gerne har nogen, der forsker og underviser, der er der også brug for jer. Og så er det også sådan, at vi har meget legemilindustrie i Danmark, og de ønsker sådan set også læger. Så det er mere for at sige, I har en stor palette af muligheder, og jeg synes, det er vigtigt for jer, når I nu starter, at I er åbne. Vi får altså prøvet den første afdelen, vi er på, så tænker vi, det er det, at være. Og så kommer man nye af, nej, det er det, at være. Og det er meget naturligt. Så være åbne for de muligheder, muligheder for jer. Så jeg vil sige, at det gamle ordet om, det eneste, man ikke kan spå om, det er fremtiden, så vil jeg sige, at I, som til spå for jer, så vil jeg sige, I har nogle gode fremtidsmuligheder. Og det er jo ikke det værste, når man nu sidder her i dag, og er prægt til at gå ind i dem. Vi vil gerne gøre uddannelserne bedre, for som er nævnt, der er før, at samfundet ændrer sig jo hele tiden. Der er hele tiden, og det gælder alle i dag, og det opfører der folk som en, som udfordrer det, mange opfatter det som udfordring. Og det er jo heller ingen hemmelighed, hvis vi ser på samfundet. Det er ikke alle, der kan følge med til den der store forandring, der hele tiden sker. Og det gør det også, hvis man er uddannet på den universitet. Så sker der også hele tiden nye forandringer. Og det betyder også, at vi som universitet hele tiden skal se på, om dem, vi uddanner, om de så passer til det efterfølgende samfundet vil have. Og det betyder også, at vi hele tiden løbende skal justere vores uddannelser, den passer sammen. Og så er det også sådan, at vi jo her lavede en stor reform, jeg tror det er en seksu år siden af vores uddannelser. Og det er jo et produktdag. Og det er et eksempel på, hvordan man ændrer den, og så sker der noget nyt. Og så må vi sige, så må vi jo se lige om lidt om det, da vi har nu, om det så passer, eller der sker nye forandringer, så skal vi justere. Der er jo meget, meget fokus politisk på, hvor hurtigt man kommer igennem studier, hvor mange der gennemfører. Og der kan man sige, det studie i et tag, 95 procent de gennemfører. Så vi er i den situation, at der er politisk råd. Det er ikke sådan, at nogen siger, det skal I gøre bedre. I den måde er vi heldigvis i smult vandet. Det sidste, jeg vil sige her, det er, at en ting, når man læser, at det gælder alle sammenhænger her i livet, det går jo bedre, hvis man er i nogle omgivelser, da alt man lige som trives med, det gælder i sin familie, det gælder alle steder. Men sådan er det også, når man læser. Det er jo sådan, hvis man er i et godt studiemiljø, så bliver man altså bedre til at lære, og man har det bedre. Det giver mere energin, hvis man er et sted, hvor man ikke har det godt. Når vi er glad ved, at når vi har lavet analyser og vandet går, så er det faktisk tæt ved 95%, der egentlig er rigtig godt tilfreds med, hvordan det går på helst. Det er vi glad ved, fordi det måske også det, der gør, at mange af jer er klar, og som jeg sagde før, får en exame med brædure. Så er det også sådan, at vi kan se, at mange af jer har et fællesskab, jeg er spændt på lige om lidt, når en af jer skal op og sige noget, det plejer også at være præg, at det også indeholder noget med et godt fællesskab. Men det er jo lige at vise dig. Det ved jeg jo ikke noget om. Men jeg vil sige, at det er i hvert fald vigtigt, at man har det fællesskab. Allerede mens man læser, får evnen til at samarbejde. Fordi en anden ting, der er vigtigt i vores samfund i dag, selvom man har en bestemt viden, så kan den viden ikke bruges uden den sker, i samarbejde med andre. Når I kommer ud på sygehusen, eller hvor I nu kommer hen, så bliver samarbejde en meget, meget, meget vigtig ting. Det, jeg har oplever, når man hører, at folk er på medicinsk studie, og har det samarbejde. Og så er det jo sådan, som jeg sagde før, at hvis man skal være læser, skal man lave nogle forplikkelser. Og det er det, der er lageløftet, som er meget traditiontritt, som vi kommer til lige om lidt. Det er fra 1815, men det er faktisk helt tilbage til den hypropriske ed 500 år før Kristi. Så det er jo en gammel størrelse. Og jeg ved også, Andreas lige om lidt, vi kom lidt ind på lageløftet. Det eneste, jeg vil sige, det er, fra 1815 og 500 år før Kristi fødselstænd. Er det nu lige noget, der holder i dag? Er det lige noget, der holder i dag? Det går man lidt fristest til. Og der vil sige, det holder stadigvæk i dag. Altså, vi kan sige, der er jo helt til en udfordringer, som jeg nævnte før. Der bliver snakket om privatisering, privat sygehus, for sundhedsforsikringer. Og jeg ved jo også en af de ting, der bliver snakket meget om, både globalt, og også i Danmark, også blandt politikere. Det er den der umlighed, der er i samfundet. Og så skal vi lige om lidt forpligtigere til, så skal I behandle alle lige. Og det synes jeg er meget godt i en tid, hvor sådan nogle etiske principer kan være under pres. At vi mindre hinanden på, at som læger, så skal vi altså ikke falde af på, og ligesom begynde for meget at gøre det. Og det forpligtede jeg til i dag. Og det synes jeg ikke er gammeldags. Det synes jeg er en rigtig god forpligtelse at have, som læge. Så vil jeg nærme mig en afslutning. Og jeg vil igen sige, til lykke med jeres examen. Og jeg vil også ønske, at jeg er god vej frem, med den videreuddannelsiske tidsum, han havde nævnt før. Og også at sige tak for, at vi faktisk fik lov at have jer her på universitetet. Du ved ikke, hvor mange år, og nogen har været her, sex, nogen har været her lidt længere, men det er nok omkring en seks år eller mere, som I har gjort, og brugt her på universitetet. Og det er vi rigtig meget taknemmelige for. Jeg håber også, I vil tænke på os, at vi i universitetet taler godt om universitetet. Og hvis det er tilfældet, så husk, glæm os ikke. Vi glæmmer ikke jer i hvert fald. Og som jeg nævnt før, så er det jo en tradition for, at udover jeg, som den meget officielle dekan, står her og skal sige noget, så er det også noget, at de ser måske frem til, at nu kommer den rigtige tale. Det her var sådan mere det højtidlige, nu kommer den rigtige tale nemlig, at en af jeres kolleger så vil jeg give ord til Kant med, eller er det at give venner til en ny titel, Kant med, ikke Stude med, men Kant med, Sara Randtild Mortensen, så tak for ordet. Det er nervøs, det må jeg have indrymmen, men jeg har taget ved lærer, at råningen er hæftede mine papirer sammen. Så jeg håber, at det går alligevel. Kære familie, og kære venner, her i afladen, og kære podet ude i vandbehallen, og også over i stakkladen. Det er dejligt at se jer. Det er dejligt, at I er her i dag for at samme med os og glæde os over det løfte, som vi og mit øjeblik skal give. Ligesom til en anden begivenhed, fredag i sidste uge, et helt andet sted i verden, er jeg sikker på, at vi også sætter publikumsrekord i dag. Kære kandidater, kære medstudierne, så kom det så vigt, og så kom vi så langt. Vi er jo ikke alle startet sammen. Nogen er startet for 6 år siden, andre har brugt 8,5 måske 9 år. Men fælles for os alle, er, at vi startede den første dag på mit sin studie, og blev taget imod af glade sutorer, der byder os velkommen i et kalt verdens bedste studie. Og jeg tror, at de havde ret. På en måde føles det, som i går, at vi sad nede i store anatomisk kapitalium, og blev introduceret for fake tutorer og for Peter Holm, på en anden måde føles det som 100 år siden. Og jeg kan huske, at jeg efter anden semester, tænkte, noh, hvor det så det, hvor meget mere kan der være, og der var ret meget mere. Mange sidere er der blevet læst. Mange øl er blevet langet over barn i Umbiaver. Og mange opkald er fortaget til DSBs afdelning for ungdomskort siden dag. Nu sidder vi her som kandidater, og lige om lidt som lærer. Vi har haft de bedste forudsætninger for de gode lærer, vi blev, fordi vi har været så heldige at få en uddannelse, hvor teori og praksis har været kombineret på en måde, der giver mening. Med medicinstudiet har ikke kun været et studie. Det har været med til at skabe rammen om vores liv de sidste mange år. Og ikke bare rammen nok også meget er fyldet. Mange er os har haft arbejde som fast vagt ude på syg i de mørke natte timer. Vi har haft muligheden for at rejse med udveksling, vi karriere og kliniske og hvor klitiærktigt det endte måtte lydde har vi all fået venner for livet. Nogle har i løbet af studietiden købt bil, hus og hund, fødselsdage og bryllerbåd og barnedåb det fejrer vi sammen vi sådan nærmest gå hen og blive en smule voksne siden vi sad dernede i Stor Naturensk. Vi har været gode studerende, vi har gjort det godt, ja, vi har opfyldt de søv studenter roller. Som sundhedsfremhøj har vi deltaget i de årlige skidturer med EM, arrangeret knæk-kanserløb gennem Unipakken og støttet op om at deltaget i måske har egentlig endda arrangeret den vigtigste sportsbegivenhed, nemlig Kaps Ejlesen. Mange har haft et forskningssorg dengang der er stadig væk på mulighed på det og vi har alle udforsket diverse regionshospitaler og det Oceanske Natalju. Så også studenterolden som forskere kan vi sætte flugbindet. Vi har lægt, administreret og organiseret igennem vores arbejde i en af de 117 foreninger, der findes på det her studio. Og det skulle ikke undre mig, hvis der er en stifter eller to i blandt os her i dag. Ved at samarbejde med vores læsemakker og i det hele taget arbejde som en samlet flok når der skulle dels nå der huskes deadlines eller som til i dag bytes samlekort har vi hjulpet hinanden frem mod et samlet mål i stedet for at holde hinanden ned. Som kommunikatorer har vi ved hjælp af isbarer closed loops og de 4 f-er lærer der kommunikere på den fuldstændig rigtige måde. Vi har gravet ned i ulpunkten og ikke mindst og ikke mindst ved vi hvordan ting skal gøres på en rigtig god dag. Professionelle studerende, ja hvorfor ikke? Vi har i hvert fald fået hele vores SU, ikke lånt men fået. Den midterstag og den helt centrale studenterrolle, den medicinske ekspert, er der ikke nogen tvivl om i hvert fald dele af. Vi har studeret mere eller mindre, flittigt de sidste mange år, meget er nok blevet glemt, men vi har heldigvis lært mere. De fleste er så nok prøvet at gå ind på en læsesal, mens der var mørkt udenfor og først kommet ud, da det igen var blevet mørkt. Og med farvet, lockbøger, i Kittelummen, har vi hvert semester fået små glemt af det liv, der venter os lige om lidt i vores uge. Og så her, midt i januar, der var den så vores sidste examen. Vi bestod den sidste prøve en dag uden muligheden for at vælge mellem A, B eller C. Og i dag sidder vi her og er klarer til at skrive under på lægelyftet, hvor efter vi kan kalde os læger og hvor efter vi forplikter os til at udøve lægegænningen over for vores patienter så vælge som over for samfundet. Det er både med stor glæde, at man kan sige at man har været til sin sidste examen og på samme tid med en vidsfustration og snart er brede, at man ved, at nu er fællen klappet ikke mere eller retter ikke andre uddannelser til os. Og uden at vide det med sikkerhed, så tror jeg, at der sidder et par stykker her i dag, som ikke vil have gået i chancen for at skrive under lige om lidt, havde uddannelsesloftet været indført for bare 7-8 år tidligere. Livet er det et dejligste eventyr, siger hos Andersen. Og det tror jeg sådan set, at jeg vil give ham ret i. Nu er eventyret eller livet som medicinstudierne ved at være noget til vejs ende og vi er klar til at starte et nyt. Vi har lært, hvad der skal læres bag de gule murer og nu er vi klar til at lære endnu mere i videkidler. Nu slipper vi for at spørge os selv og forlæse, hvad der er pensum for nu skal vi bare lære det hele. Vi er spændte på, hvad der venter os. Vi glæder os til nye udfordringer. Og ydmyge men med oprejst pannet er vi klar til at påtage os det ansvar, vi ved, der venter. For det er nu lige om lidt, at vi skal ud og omsætte den viden, vi har tilløjnet os til en lige praktiske færdigheder. Det er nu, vi skal lære at træffe beslutninger og stole på os selv og på det, som vi har lært. Kære kandidater. Kære kolleger. Nu står vi her. 12 semestrer senere. 100 og 80 ECTS-fring i kop og kaffe senere. I dag lægger vi de syv studenter åller på hylden og finder de syv andre frem. I dag afslutter vi et kapitel i eventyret om vores liv men starter på samme tid et nyt. I dag siger vi forvælde til hinanden som medstudierende, men hej igen som kolleger. Vi biler os selv ind, at nu er vi færdige, når vi nok i virkeligheden først nu for alvor skal til at begynde. Vi skal i gang med noget nyt men jeg er sikker på, at det bliver fedt. Jeg er sikker på, at det kommer til at gå mega godt. Hvorfor skulle du dog det? Vi er klar til at overtage verden. Vi er i hvert fald fulde at gå på mod at PIB langstrømme mentalitet. For som Nina Bjerre sagde i sidste år, og som PIB jo sagde før hende det har jeg ikke prøvet for så det kan jeg sikkert godt. Tak. I er som jeg tidligere nævnte har vi også en festhaler i dag. Det er mig en stor fornøjelse nu at introducere Andreas Rydkøbing. Andreas har siden 2015 været formand for laveforening for at gentage det, og så lige om lidt i ers formand. Andreas har tog sin del af sit medicinstudie her på Aarhus Universitet i København. Så han har erfaring for begge universiteter. Han har siden hendt POD fra Københavns Universitet og han har her senest i 2016 fået en master i sundhedsøkonomie fra London School of Economics. Andreas arbejder til dagelig på afdeling for sundheds- tjenesteforskningen på Københavns Universitet. Det er klart, når man er formand så kan man næsten bide om gaden at sige, at jeg er formand for laveforening. Det kræver også, at folk har en fornemmelse af at man er en, der ligesom kan tale den sag, som det kræver at være laveformand. Hvis talt inden vi kom her til, at laveforening er jo fire forskellige ting, der sidder. Så det kræver som formand, man også kan få praktiserende laver til at synes de i familie med årlæger, og årlæger skal være i familie med ungerlæger, bare for at nævne noget. Så det er også en rolle, man skal have. Og så du har jo en politisk organisatorisk erfaring bag dig, der har gjort, du har den rolle her i dag. Og du har også været president for den internationale organisation for medicinstudierne. Så jeg tænker også, ja, da bliver ny hvem kan bedre give nogle ord på vejen med en laveforenings formand. Og så vil jeg også sige, da jeg kom ind og over flere af det sag, er det laveformanden, og så har vi troet her, sådan nogle, de var ældre. Og nu kan vi sige, Andrea ser umiddelig, og det synes jeg er en stor glæde, at vi i laveforeningen har så um en formand, og derfor er han ikke så langt frejre, dog noget. Så, Andrea, ordet dit. Det er meget specielt for mig, at stå foran jer alle sammen i dag. Men det er specielt på den gode måde. Fordi når jeg står her, så virker det slet ikke som om, at det har været, at det er så lang tid siden, at jeg selv så er ventet på at lavelyftet. Jeg var glad, og stolt, men ikke mindst spændt på, hvad livet som lave nu vil bringe. Jeg var også en smule sentimentalt. Forstod det tiden her på Aarhus Universitet, var en lige så fantastisk period for mig, som jeg kan høre på sarger, at det har været for jer. Jeg kan huske, at jeg tænkte tilbage på, hvad glad jeg var for at have boet her i Universitetsparken. Collegerne i parken er jo indbegrappet af Aarhus Universitet, med deres traditioner, historie og gode sammenhold blandt beboerne. Og så er der jo bare smukt her i parken, uanset hvilken årstid vi har. Jeg sad også at tænke på, alle de mange, mange timer, jeg har brugt i medicin og huset. Min studiekamerat, der kaldte mig på varmestuevakten. Det var nemlig der i varmestuen, at jeg opholdt mig det mest af tiden. Men så havde jeg styr på al sladeren, og jeg var først i køen, når ølene kom på bordet til Fredersbrang. Jeg havde verdens bedste læsegruppe. Uden Christian, Peter, Jens og alle de andre, så var jeg slet ikke kommet så godt igen med studiet, som jeg gjorde. I må nu også sige forvæld til jeres læsegrupper. Det er afsked med nogle mennesker, som jeg har brugt utroligt meget tid sammen med den seneste tid. Nogle mennesker, som jeg har lært rigtig godt at kende, jeg er måske næsten som egen familie eller kæreste. Det vil måde i dig skulle sige forvæld til dem, vores KBU-system medfører jo, at I bliver spredt for alle vinde. Man forhåbentlig kender en anden så godt, at I nok skal holde kontakten ved lige. I vores læsegruppe, der blev vi hurtig enige om, at der var nogle deler studiet, som ikke altid var verdens mest spændende. Jeg havde personligt svært ved at holde gejsten op omkring de her jernene, nærge kærener. For at gøre det sjovt, så fandt vi på forskellige udfordringer og lege for at kunne huske de her anatomiske strukturer og ensymer, og lavede man fejl, så måtte de andre give huskelammer. Der blev ikke lagt fingre imellem, skal jeg helt så sige. Jeg var verken den klogeste, eller den stærkeste, så I kan nok regne ud, hvem der fik flest task. Hvor jeg taler om de der huskelammer, så kan jeg næsten mærke de hårdslag på skulderen igen. Det fik I den grad en til at lære ting ordentligt. Når jeg nu kigger ud over, at jeg er her i dag, så ved jeg, at afladen er fyldt til bræstepunktet med talent. I er Danmarks kommende professorer, højt specialiseret kirurere, dygtige intern mediciner og fantastiske praktiserende lærer. Mulighederne som læge er talerige, og I kan vælge at være læge på mange måder. Nu læger vi være tiltrukket af en hektisk hverdag, med mange kontakter med patienterne, og nogle vil have en hverdag med fokus på at forske og undervise. Andre vil gerne være ledere. Måske i stedet, der er ordentligt købet en eller to kommende samfundsmediciner, blandt jer. Der er i hvert fald en kommende samfundsmediciner her i lokalet i dag, og det er mig. For når jeg ikke har min laveformands casket på, så er jeg i gang med hoveddansen i samfundsmedicinen. Selvom jeg længe drømmet om at blive samfundsmediciner, så har det ikke ligget i kortene hele vejen igennem. Jeg har bestemt været usikker på, hvad der var det helt rigtige valg for mig. I en periode var jeg meget tiltrukket af at arbejde med det akutte. Der er mange unge lærer, og med garanti også mange af jer, der drømmer om en daglig dag med blå blink, fart på og hurtige beslutninger. Nogle gange så drages man mod det, der skrammer en mest. Man får behov for at overvise både sig selv og andre om, at man kan håndtere selv de mest akutte og livstruende situationer. Og jeg tror, det ligger meget dybt i vores DNA som lærer at have et ønske om at kunne gøre forskel på liv og død. Hvis vi ser, at en mand falder om på gaden, overværer et alvorligt trafikuheld, eller ser, at barn, der har fået noget galt i halsen og er ved at blive kvalt, så ønsker vi at kunne gribe kompetent ind. For mindst af alt ønsker vi lærer at føles indkompetente, magtesløse, eller have en følelse af, at andre ville kunne have gjort det bedre end os selv. Jeg husker første gang, at jeg sad i et fly, og så blev der spurgt ud over i kabinen, om der var en læge til stedet. Og efter en dyb indøjning, og nogle sekunder, så meld jeg mig på banen. Det gjorde 14 andre læger, heldigvis også. Det var midt i min KBU. Og der var en katiolo og nøgolo, og vi fandt ud af, at det nok var det, der var mest behov for. Men I kan tage det hele roligt. Jeg har ikke været kommet forbi en akut modtale, og der skal I nok få det basale lært. Med jeg er stor viden, og talent følger stort ansvar. I skal snart ud i jeres første kliniske ansættelse. Det er en spændende tid, der venter lige om jer andet. Formelig kan den også skabe lidt sommerfugelig maven, og jeg ved faktisk lige, nåraktig, hvordan I har det. Jeg har det faktisk tæt inde på livet selv lige i øjeblikket. For efter sommerferien, der skal jeg starte på medicinsk afdelning på Herlede Hospital. Efter snart 6 år uden kontakt med patienter, skal jeg tilbage i kliniken. Min sødkone, som gjort også en læge, sagde til mig, man skal bare rolig. Du kan da ung muligt være dårligere nu, end dengang du lige var blevet færdig fra universitetet. Men da hun havde tænkt sig om, så sagde hun, og dog. For der havde du jo lige været igennem hele pensum. Du har garanteret at glempe det meste nu. Da hun sagde det, der blev jeg alligevel lidt urolig. For hvis ens kone begynder at tyvle, hvad er der så snart tilbage? Vores børn, de ved godt, hvem er også to min kone og jeg, der er rigtig læge. Spøg til side. Både min kone og jeg ved, at det nok skal gå. Fordi hvis man er omhyggelig, opmærksom, og omsorgsfulde. Hvis man er god til at lytte til patienterne, til sygeplejskerne, til ens andre kolleger, og hvis man kender sine begrænsninger. Hvis man ikke er bange for at spørge om hjælp, og selvfølgelig, hvis man tager ansvar og styring, når det gælder, så skal det nok gå. At love at tage ansvar, og love at leve op til de forplikkelser, som følger med titlen som læge, det er formålet med, at I lige om lidt skal afgive det over 200 år gammel lagelyftet. Jeg faktisk bygger det på den græske lagehypokrates ed, som jo er endnu ældre. Det er meget gammel det hele. Det må være for æld, eller hvad. Det er 122 år lange og sprogeligt noget knudere lagelyft, der har nemlig stort set ikke ændret overlyd, siden det første blev formuleret af professor i fysiologi fra Københavns Universitet Johan Daniel Herholt i 1815. Men når I, måske allerede på onsdag, har jeres første rigtig arbejdstag ude i virkeligheden, så tror jeg faktisk, at lagelyftet er vigtigere end nogen sende. Og jeg mener helt op rigtigt, at I skal have det med jer i jeres mentale kitelomme hver eneste dag I går på arbejde. Så er det naturligvis vigtigt, at det står klart, hvad lagelyftet egentlig betyder er nu 2017. Jeg mener godt, at man kan oversætte det gamle lagelyftet til fem klare løfter, som er lidt mere konkrete. For selvom lagelyftet er meget gammelt, så indeholder det nogle helt basale elementer om det at være lage, og uanset om verden ser helt anderledes ud i dag, end da lyftet blev formuleret første gang for mange år siden. De fem moderniserede løfter er, du skal være flittig og omhyggelig til garven for samfund og medmænsker. Du skal ikke gøre forskel på rig og fattig. Du skal respektere fortroligheden mellem læge og patient. Du skal sørge for at efteruddene dig. Du skal overholde gældende lov og regler. Ummelbart tænker I sikkert, at det lyder som helt indlysende rigtige løfter, som ikke bliver svære at overholde. Men I vil hurtigt finde ud af, at der er stort press på mange sider på læger, fra mange sider på læger og dermed også på lagelyftet. I har måske set mig dugge op på skærmen i TV2-nyhederne. Hørte mig radiovisen eller måske læst en af mine tweets. En imellem lyder det nok som om, at jeg er en meget bekymret formand. Og jeg er der også nogle gange bekymret. Jeg bliver bekymret, når politiker i Folketinget ser stort på lægefagelige anbefalinger. For eksempel, når de nu tillader, at medicins cannabis kan udskrives af læger. Også selvom den fagelige rådgivning fra lagedelstyrrelsen har konkluderet, at der ikke er tilstrækkelig dokumentation. Det ligger af et tungt press på os, når vi skal besøge behandlinger, som vi ikke kan stå inde for fagligt. Jeg bliver også bekymret, når sundhedsvæsnet og dermed læger er under så stort et arbejdspress, på grund af manglerne ressourcer og et stigende antal patienter, at de ikke mener, at de kan stå inde for behandlingen lægefagligt eller etisk. Og så bliver jeg naturligvis bekymret, når der i metanet dugger sager op, om en af vores kollegaer, som har svindlet med forskningsmedler eller på anden måde opført sig uetisk i deres rolle, som læger. Det stå mere jeg tænker over det, det stå mere finder jeg ud af, hvor mange af de sager, jeg er involveret i, som formand for lægeforening, der dybesæt handler om lægelyftet. Det gælder både de sager, som bekymrer mig, og som sætter lægelyftet under press. Men det er også de interiativer, hvor lægeforeningen sammen med vores medlemmer, forsøger at gøre det muligt for lægerer at være flittige og umhyggelige til garven for medmænsker og samfund, eksempelvis ved at deltage aktivt i den sundhedspolitiske debat. Eller ved at tage interiativer for at kæmpe for at sikre lægers ret til efteruddannelse, så det bliver muligt at leve op til lyftet om, at man skal sørge for at efteruddannelse igennem hele sit lægeliv. I har fået en fantastisk uddannelse her på Aarhus Universitet. Jeg er sikker på, at I blev klædt godt på til at kunne leve op til lægelyftet, og de aktuelle opgaver, og det ansvar, som det indebærer. I har fået den nødvendige medicinske farvelighed. Fakta, evidens, fornuft, logik og forståelse for videnskab, det er kvaliteter, som I har dyrket og udviklet gennem hele jeres studietid. Det er helt centrale værdier i vores fag. Det er med dem, vi igennem århundre har udviklet diagnostik, behandling og pleje af vores patienter. Og det er med dem, vi fortsat driver faget frem med banebrydende forskning, inden for sygdomsbekæmpelse. Og det er med dem, at vi sikrer, at vi tilbyder patienterne en behandling af allerhøjeste faglige standard. De kvaliteter, de et godt fundament at stå på her ved starten af jeres lægelive. Og det er værdier, som skal kende tegne vores stand. Særligt i en tid, hvor autoriteter står for fald, og hvor vores faglighed og autonomi er under pres. Det er også de enskaber, vi bruger til at forstå sygdomme, til at forstå, hvordan lavede eller virker, og til at kunne gennemskue kompliceret samspil mellem genetik og miljø. Men fordi vi har med mennesker at gøre og ikke bare sygdomme, så er det ikke nok at have sin naturvidenskab i danne på plads. For at få løse sit potentiale som lave for patienterne, og for at være en god kollega, så er der andre kvaliteter, som også skal fremælskes. Avene til etisk reflektion, og være venlig, hjælpsom, vise medførelse, være ærlig, og have en høj arbejdsmoral. Det er kvaliteter, der i det daglige arbejde er mindst lige så vigtige at have fokus på, som jeres medicinske faglighed. Hvis I holder det for, når I lige om lidt skal ud i det krævne og udfordrende, men også et dejligt og utroligt spændende arbejdsliv, så kan det ikke gå helt galt. Og jeg er sikker på, at I vil gøre alt for at leve op til lægeløftet, og at I husker at være ordentlige mennesker. Og hvis I gør det, så kan I bidrage til at se en smilende, og tilfredslæge, for om man tog det frem på skærmen i de kommende år. I har slitt og slæbt i minimum 6 år. Medicinsk studie er ikke verdens nemmeste studie at komme igennem, så I kan roligt klappe jer selv og jeres sidemann på skulderen. Nyd det, og være stolt af jer selv, og selvom det er hårdt at komme ud i det virkelig liv, så kan I også se frem til en masse fantastiske oplevelser. Se frem til at kunne gøre en forskel, og se frem til et arbejdsliv fyldt med mening. Og at være læge er verdens bedste job. Stort tilløg. Ja, da jeg sagde, Andreas, at vi kunne være tilfreds med at det var dig, og du nok skulle gøre noget godt. Men jeg må sige, det her, det er ledet op til det, jeg mener. I fik ordene fra en, og vi er jo mange eminer, eller der siger, at vi godt husker en gang, men vi kan nok ikke have den helt så tydeligt, som Andreas har, og det var derfor jeg skulle høre, at han viste præcis hvad han talte om. Så stor tak til dig. Nu går vi til det mere alvorlige. Det er ikke svært ved at sige nogen af os, og lige det bekymret ud. Det er ikke så svært, det er, fordi der er faktisk tre ting, I skal alle. I skal kunne rejse op. I skal kunne høre, når jeres navn bliver opt op, og så skal I kunne sætte jeres underskrift. Og så er der en fjerde, at det er måske ikke noget, de skal også lige kunne trykke mig i hånden, og så er det over. Så slempt er det ikke. Så det, der sker nu, er, at jeg har ikke en nummerpige, men en navnemand, professor Per Hølsberg, som lige om lidt består heroppe over jeres navne op, og så kører vi. Og jeg vil sige til, at jeg der sidder dernede, at I kan godt lide en sikkerhedssende lidt, fordi vi er rigtig mange, så vi kommer til at tage lidt tid. Så det bliver ikke med stor far på, men nu er lige vel, at så mange læger nu bliver færdige, og skal op og skrive under. Og det er jo sådan, at når jeg nu skal i gang med det her lægelyftet, så er det sådan, at I skal rejse jer, så siger jeg lige om lidt, og så siger jeg, at jeg er lægelyftet, mens I hører på. Og som Andreas sagde, det er sådan språlet lidt fjort, det er 1815 dansk, og det er lidt anderledes, og når I så rejser jer, der vil lige sige en pantheis, når I nu siger, at jeg rejser jer, så sker I anden side. Det er jeg, der rejser jer. Og der er det jo så fire ting, jeg vil sige, som I skal lytte til. Og når det er over, så starter vi med at rubbe navnen op, og så går vi i gang, som vi nævnte før. Så nu vil jeg be jer alle sammen om, og rejse jer. Efter at have aflagt offentlig prøve på mine i de medicinske, ruuske fag, er hvervede kunskaber, afligger jeg her med det løfte til vise opfyldelse. Jeg er en yder og meder ved håndsretning, har forpligtet mig, at jeg vil mine forretninger, som praktiserende læge, stesse skal lave, at det være mig, par kollegene, og så kommer de fire. Efter bedste skønne, at anvende mine kunskaber med flid og omhug til samfund, som mine medminskere skavner, at jeg stesse vil bære de samvittelsfulde omsorg for den fattige, såværelse om en rige, hos personens ansigelse. At jeg ikke ubeføjet, vil det åbenbare, hvad jeg i min enskab af læge har erfaret. At jeg vil søge mine kunskaber fremdeles udvidet, og i øvrigt gør mig bekendt med og nøgge efterlevet de mig om mit fag, vedkommende dannordninger og bestemmelser. Og det her kommer til at tale lidt tid, så nu vil jeg sige, i forholde over, sætter jeg ned igen, alt skulle det blive en lang tur. Og så tror jeg, jeg vil gå ned og så starter vi, Peter. Ja, så bønder vi med Philip Smidt Ulbeck Christian Orslev Emma Luisa Adolson Sinan Nasir Hussein Al-Qaradi Maj Alexandra Ambrosiusen Gris Amdisen Katrine Overgård Andersen Katrine Schilling Andersen Malte Frederik Frank Andersen Pernille Lykke Andersen Peter Andreas Andersen Solvej Witte Andersen Olle Mathias Andersen Susanna Debora Antonsson Christian Tang Axelsen Nina Fris Back Ida Riese Balleby Nils Krav Beimler Kristine Nørrsgaard Bergmann Anna Bigel Stine Bundgård Bjerre Anders Teijs Bergeror Lars Lindberg Bonnet Janna Maria Borg Jule Holster Tessa Bystrup Bøjels Ida Marie Sørbrøden-Breda Nanna Sofie Brinkjensen Mettebak Brucker Henne Akiorge Brunk Maria Brøjner Nina Brøndholm Mats Høj Bue Cecilie Bøj Bøtger Camilla Unigechafra Klaus Urenholt Christensen Kasper Linnekristensen Anna-Sophie Brinkjensen Anna-Sophie Brinkjensen Kasper Linnekristensen Pernille Kristensen Maria Cecilie Reinautrald Stavisen Anna-Maria Dén Johanne Hovgaard Edal Jule Sofie Hovi Elsner Matilde Hummelmose Enewolsen Ida Ylvali Ericsson Sia Gromboer Fensman Cecilie Skor Pfink Ida Stisen For Andersen Sara Gramstrup Julia Dalskår Grunnan Lotte Grøn Ida Maria Bruen-Grønbeck Månesvalentine Gullbeck Søren Gullaksen Anna-Kirstine Hall Kristina Linda Hansen Frederik Bo Hansen Frederik Lundgård Hansen Karen Hel Hansen Maline Hansen Maria Ågård Hansen Theresa Hansen Thomas Hedebo Hansen Veit Abbas Hassan Hansen Anne-Louise Hartkopf-Mickelsen Alexander Fjell Augstvæt Anna Hexner Gris Tvilum Tjadvik Hede Marie Tvilum Tjadvik Hede Heidi Hedevang Mikael Sebastian Heinernen Jeppe Henriksen Kasper Hermansen Masha Eva Hildebrandt Drøffen Hilmar Stottir Martin Møller Holgerer Silja Jørgensen Hansen Henrik Lønge Hovgård Dina Michel Underrop Husum Hans Christian Husum Christopher Høøj Niklas Højgerer Eistorøj Johan Høj Winter Jacobsen Sofie Kærbo Jacobsen Martin Andreas Jahl Christian Kledt Jensen Iben Skog Jensen Ida Jule Jensen Josefine Brun Jensen Med det halvtrupp Jensen Christian Kledt Jensen Med det halvtrupp Jensen Nikolaj Melgård Jensen Række Landske Jensen Kasper Grosjebesen Benedikte Marie Winter Johansen Tim Koch Jonsen Joakim Wilsleu Julesgaard Sara Isaac Jolin Maria Luisa Jønsson Sarmiga Carunanetti Kasper Ulbe Gergård Freja Knusen Malin Luise Theresea Knudtsson Johanus Jønsson Christian Knudtsson Johanne Sofie Kotal Trine Brønden Kongensgård Ulrik Korsgård Thomas Jule Kran Jens Henrik Fabrizios Krarub Lasse S. Beliede Christensen Stine Sjaldemose Christensen Christian Larsen Frederikke Tove Begitta Dam Larsen Sebastian Lorenzo Lastrina Jesper Kro Lauerzen Théa Lund Laursen Julia Kristine Laursen Kirstine Krus Havelen Sara Linde Søren Lomholt Rasmus Lund Anne Sofie Lundberg Victoria Elisabeth Lundberg Anne Jesper Skål Lød Simon Massen Simone Holst Maunus Frederika Sofia Maunusson Eva Futrup-Maksten Sancia Manoharan Frederik Brustad Melby Simon Malin Fabian Bøgil Mikkelsen Elena Melissavic Mademone Sara Matilde Rattel Mortensen Stine Brock Mortensen Maria Surek Monk-Massen Henrik Jonasan Mönch Christian Emil Møller Gitina Demme Hoang Vi Maria Nujen Anders Linde Nelsen Andreas Husstad Nelsen Anne Katrine Møller Nelsen Jakob Horsæer Nelsen Jannes Sako Nelsen Maria Monk Nelsen Kora Amtoft Nissen Lasse Larsen Nånbo Jens Sten Olesen Brække Tveden Olesen Anna Ottland Andreas Bræksjul Pedersen Anne Grave Pedersen Malene Nyman Pedersen Maria Helena Brun Petersen Jenny-Anne Pfann Kasper Overgård Poulsen Stine Katarina Brimdahl Michael Rasmussen Maria Storgård Rasmussen Tormod Mønsted Rasmussen Torsten Kamlachik Rasmussen Brynhild Harnud Sardottir Reinhardt Laura Gull Ries Johanne Koba Riesæer Ellen Lund Sjallemose Katarine Lund Katarina Falk Smidt Sif Skog Kasia Shafak Basma Shafak Cecilie Brygner Sikor Luisa Kristine Sikor Jonstottir Anne Luise Hartwig Skalborg Cecilie Højgård Sjøll Maria Møller Skogborg Nina Grønhøj Skogråd Bolette Gyllen Susi Rejshabi Srinander Logan Jesper Dahl Stenner Tine Maj Stor Kristine Flink Sørensen Lisa Maria Beck Sørensen Mille Kære Sørensen Mikkelstroop Tagor Ita Maria Tile Aparajita Tia Garaccia Cecilie Norop Thompson Jakob Edelberg Thompson Sara Edelberg Thompson Sannemarie Tyssen Teresa Luise Titlestad Bartosz Torsenske Duc Quargaard Mia Børsmose Tripp Jald Grimor Jarnus Arsson Vestergaard Søren Vibor Rage Vickers Anne Sofie Winter Mikkel Vånsen Håkon Ulafsen Varlor Charlotte Wiedel Jan Nguyen Nanna Helena Wienholtz Charlotte Lund Witting Og Karin Marianne Elisabeth Östlund Så i lærer Så slet bare det ikke vel Og jeg er også glad Kulepindeholt og Per Stemmeholt Så vi kom det igennem Og tak for det, Per Så nu er Vi ved at være ved vejsinde Og nu træder jeg ud i verden Som lærer Og så her til sidst Så vil jeg endnu en gang Ønske jeg rigtig heldig Og så kan jeg sige Jeg er rigtig held og lykke Fremover Og så vil jeg også sige tak til alle hjertet Herinde alle hjertet bliver streamet Det er rigtig dejligt, at de kommer så mange Fordi det er også med til at gøre det fæstligt Og nu runner vi af Med en fællessang I har alle sammen sådan en fællessang Læggende I kan tage op Og det er endnu en gang med hjælp fra Aarhus Universitetskoerne Liddelsa At de er gælt Asbjørn Faleite Fristad Og tak for det Det er ikke ligegåret et hånd Og bagefter så er Fakultædet et vært For en forfrisning ude i Wanderhallen Og ned i Antikmuseet Og det er også vigtigt for jer Der i Starkladen og Streamer I tænker, hvad skal vi? Vi skal også bare komme herovre Følge den samme vej som vi kom derovre Og så fordel jer her Og så er der mulighed for lige at snakke Og specielt for jer sammen med familien Og nyde at i nu alle er her Så tak for i dag En god dag! Og så endnu tusind tak Og så synes jeg, at vi synger felser