 Mit navn er Rubina Reijer, og jeg er professor emissor i klassiske arkeologi ved Aarhus Universitet. Jeg forsker i antikken, middelhavsområdet og primært et mellemøstlige område. I dag, hvor vi mødes, sidder vi nede i antik museet, der er lige åbnet en ny udstilling, og det handler også om det, du forsker i. Det er altså Palmyra-området, der ligger i Syrien, hvor du er i gang med et portræt. Du samler portrætter, og det er jo det her klassiske arkeologi, man forbinder med udgravninger og så videre, så videre. Kan du huske, hvornår du sådan bliver tændt på, at det er det her, det synes jeg er spændende, det kunne jeg godt tænke mig at forskere i? Ja, altså, der er to ting i det. Jeg elskede programmet, hvad det er med Pitfondørs. Altså, det er der med, at der er én ting, der kan rumme ekstremt meget vidende, altså et objekte, og det kan være alt muligt. Altså, det kan være noget, der er uansetligt, altså noget, der er småt, og egentligt talligt ikke umiddelbart siger så meget, men når man kigger bagvede objektet eller ind i objektet og forstår det kontakt, så fortæller det en kæmpestor historie. Så det var jeg som barnen en rigtig stor fan af det program, og det synes jeg, vi skal have genindført, som Primetime, fredag, aften, tv, det kunne jeg godt tænke mig. Så det var en af de ting, der vækket min interesse for, hvad er det materielt kultur fortæller os. Så kan jeg sige, at det er der min baggrund, som man kan høre på mit navn, at det er jo ikke fuldstændig dansk. Altså, min far kommer fra Pakistan, min mor er dansk. Det betyder, at da jeg var omkring 6 år besøgt vidt Pakistan, og min far kommer fra en region, der ligger lige på grænsen til Afghanistan, og vi var op i Khyberpasset, som jo er et sted, som Afghanistan, der er den store, jo også krydsede. Og der kan jeg huske, at jeg havde, altså som 6 år, en af de her a-ha-oplevelser af, at tænk en gang, at folk havde rejst så langt, og gået over de der bjerge, det er et fascinerende landskab. Og det, ja, det var sådan en af de her meget tidlige oplevelser, hvor jeg tænkte, hvor er det spændende. Altså, nysgærigheden på verden, så langt væk fra, hvor man kom. Jeg var jo godt klar over, at vi var langt væk fra Hørsholm, hvor jeg fødte, og tildelse opoksen. Og alligevel så var vi et sted, hvor en person fra Macedonien, altså, havde rejst hen, med alle sine soldater og sit entourage. Det var meget fascinerende for mig. Så eventyret og rejsen og verden, det har fået det for enet på en eller anden måde. Det har fyldt noget hos dig. Altså, der er vel sikkert sådan en lille eventyr i en hver arkeolog, men man skal heller ikke glemme, at der er en masse hårdt dagligdags arbejde, der skal gøres. Så jeg vil sige ikke så meget eventyr at lyste, men den der undrørende og fascination af, hvordan verden hænger sammen, og hvordan man kan undersøge, hvordan verden hænger sammen, og fortælle et nativ omkring det, men et nativ, der er baseret på viden og fakta. Men det kunne du have læst alle mulige andre ting også, studeret andre ting, du kunne have læst almindelige historie, eller hvorfor den klassiske arkeologi? Ja, det var en kombination af, altså, at jeg synes, der fik man både en språl i viden, man skal læse græsk og latin for også, og studere klassisk arkeologi, fordi det er en forudsætning for, at man kan læse de skriftlige kiler, og så netop det med den materielle kultur og de historiske kiler også. Altså, jeg er kærene, matematisk, student med fysik, matematik og kemi på højt niveau, så jeg havde forestillet mig, da jeg begyndte i gymnasiet, at jeg skulle nået helt andet, og det var først i løbet af gymnasiet, som gik op for mig af min kompetencer, og min interesse måske lå et lidt andet sted. Så det var den der kombination af forskellige videnskabelige retninger i et fag, hvor jeg tænkte, det må prøves af, at man må forsøge at se, hvad man kan få ud af, når man kombinerer nogle språl med materielle kultur og de skriftlige kiler. Talt det også til dig, at der er noget praksis i det. Altså, det er jo et fag, hvor du også er ude, og der er også noget fysisk i det. Du har noget håndgribligt. Det er ikke bare tekster, du læser. Det er selvfølgelig en del af det. Klassiske arkeologi er på rigtig mange måder meget kunsthistorisk baseret. Altså, det var jo Winkelmann, der definerede den klassiske arkeologi med en meget kunsthistorisk vinkel. Og udgravninger er jo blevet foretaget over 100, men jo ofte med det formål at udgrave ting for deres kunsthistoriske værdi. Så jeg vil sige min interesse i feltarkeologi, når den kontextualiserede arkeologi og hele det overblikspillede, man kan få, den kom nok først på et senere tidspunkt. Fordi man skal vide ret meget for at forstå, hvordan man udgraver ordentligt. Og hvad man kan få ud af det. Så læser du så, at du begynder at læse arkeologi, men du kunne jo også have valgt forhistorisk arkeologi, du kunne have valgt middel eller arkeologi. Hvorfor den klassiske? Ja, men det var igen kombinationen af de mange skriftlige kilder og den materielle kultur. Og der var man jo sige, der har middelhavn som råde jo ekstremt rit på det, også meget mere rit, end det var i de periode. Jeg er beskæftig om at med altså heroppe, altså nordpog for eksempel, eller i middelaleren, der er der selvfølgelig mange skriftlige kilder, men så er der måske ikke så divers en arkeologi. Så det var virkelig kombinationen, så skal man selvfølgelig heller ikke underkende, at det er varmt om sommeren. Med middelhavn som råde, og den fællesforskning, man foretager foregår i et miljø, som jeg godt kan lide at være i. Så det betyder selvfølgelig også noget, som forskere, så er det også lysten, der driver værket. Kan du så huske, hvornår du begynder at mærke, det her, det er rigtigt. Jeg havnede det rigtige stedet. Hvad det var, der gjorde det? Der tror jeg, at man som studierende, og selv også under POD studiet, og senere gennemgår mange kriser, nej, det er, altså jeg synes er tvivl af en sund ting. Jeg synes, man skal top til overrejelse igen og igen, om man har landet det rigtige sted. Så der er, for mig har der ikke været et no point of return, der har været et tidspunkt efter min POD, hvor jeg tænkte, vil jeg blive i uni, vil jeg forsøge at blive universitetsverdene, at den vej jeg vil gå, eller skal jeg forsøge noget andet. Så på den måde har der været nogle overvejelser om, omkring hvad jeg gerne ville rent karrieremæssigt, men jeg tager hjævnlige op til overvejelser, om jeg har landet det rigtige sted. Det fokus, du har nu, handler meget om, hvordan det er, byerne har påvirket, den måde, vi tænker på. Og i det hele tag, så har du en tese om, at det, at vi begynder at live i byer, at det er urbane, det er simpelthen har en helt afgørende betydning for verdenshistorien. Kan du prøve at udfolde den tese? Ja, altså det handler jo om, når mennesker samler sig steder og begynder at organisere sig i meget større grupper og nutaler vi jo langt over landsbystørrelsen. Hvad er det så, der sker med dynamikerne både inden for det samfund, som de organiserer sig inden for, og hvad kan vi sige om det ud fra arkeologien, men i lige så høj grad, hvordan det påvirker centrene i mellem, men også hele, altså de omkringliggende regioner. Altså en af mine meget gode samarbejdspartner, Søren Sindbeck, som også er med i Grundforskningsfondcenteret, som jeg leder har et fantastiske eksempel på, hvordan en meget urbane praksis fandt sted 2.000 km væk fra Ribe, altså nemlig det, når Gletcherne smeltede sig, gik folk op på fjellene og samlede Grunjord, Gevire, indsendte dem ned til Ribe, hvor de blev forberedt til Luce Carme. Altså det er et ekstremt godt eksempel på, hvordan en urbane, kærne urbane praksis, nemlig det, at du gennemt os selv for lus og altså at vi får lavet et godt håndværk, et sted som kun kan foregå, hvor du har specialiseret folk, er lige velet at have indflydelse på, hvordan folk i ødmarken opfører sig. Så det handler lige så meget om, hvordan de urbane ud over de urbane har indflydelse på verden. Og det er det, jeg mener med, at de urbane er et vindepunkt i historien. Hvor kommer den tilsvars? Hvornår er det, du begynder at tænke, det er det her, jeg skal have fundet lidt mere ud af? Altså man kan sige det jo ikke kun mig, der har en tese om, at de urbane er et stort vindepunkt. Altså det ville være for meget at sige, der er rigtig mange, der selvfølgelig har arbejdet med, hvordan er det, vi definerer det urbane over hovedet og hvad gør det ved verden. Men mit tema for min POD-afhandling var urbaneudviklingen i østrum og skalprovinter. Og det var selvfølgelig derfra min interesse i, hvad urbane samfund gør ved hinanden og for verden begyndte. Og som jeg så beskæftede mig med i tre år, træk ikke meget intensivt, og den interesse har jeg så ikke rigtig lagt på hylden siden da. Hvorfor synes du, det er vigtigt at få det belyst? Jeg synes jo i sig selv, at det er vigtigt, inden for mit fag som sådan, men jeg synes også, at det er vigtigt i et bredere samfundsmæssigt perspektiv, fordi vi alt er nede lige i dag, bor i til dels kæmpe store byr. Man kan ikke lave direkte paralleller, men man kan måske studere nogle mekanismer. Jeg har i gang med at sætte et større metropolisprojekt, altså metropolis i antikkenprojekt i Søen, og jeg tror, at det har nogle perspektiver for, hvordan vi forstår vores fortsæt ha en indflydelse på, hvordan vi forstår os selv i dag også. Og der kan være fordelen ved at studere dødesamfund af, at man har en viss distance til dem rent følelsesmæssigt også. Og det tror jeg er en meget vigtig del af det, at studere ting, at man kan følelsesmæssigt distancerer sig, så man kan forsøge at være så objektiv som muligt, hvis der overhovedet findes objektivitet. Hvad er det, der fylder? Ja, men lige nu er jeg allermest optaget af at få vores fantastiske Grundforskningsfondcenter ordentligt op og køre. Der er en masse god energi og mange, mange dygtige folk rundt omkring. Jeg er meget fokuseret på, at vi får de rigtige samarbejder op og stå. Vi arbejder enormt meget sammen med folk fra naturvidenskab, fra geokamie. Geokamie har et kæmpe potentiale, hvis man implementerer det ordentlige arkeologien i forhold til, at kigge på, hvordan urbane landbrug, altså landbrug inden for bymuerne, eller havebrug inden for bymuerne, fandt sted over lange periode, som er et meget underudforskede tema inden for arkeologien. Så det er noget, der optager mig rigtig meget for tiden. Så optager det mig rigtig meget at arbejde med C14-dateringer af Mørtel, som er i rivende udvikling, og det kan lyde enormt givelig. Men hvis man kan datere det, som murestener sat sammen med ret præcis, så kan man finde ud af, på en meget præcis måde, hvornår ting daterer sig til. Og det er jo helt grundlæggende for arkeologien, hvornår blev det bygget. Og hvad er det? Så det er to af de sådan interdisciplinærfælter, jeg lige nu er meget optaget af. Hvordan får vi implementeret de her metoder på en ordentlig kontekstual måde i arkeologien? Møder du modstand på den måde at tænke på, fordi det er jo, netop nu siger du det interdisciplinær, men det er jo også en lidt ny tilgang. Modstand? Nej, altså det synes jeg ikke, men man kan jo møde noget andet. Man kan jo møde en disinteresse eller en ligegyldighed, som jo også er en form for modstand. Men sådan er forskningen jo, sådan er livet jo. Altså det er ikke bare kun lide dig ud af, men selvfølgelig er det fint, at der bliver stillet spørgsmålstegn ved det, man gør. Men en desideret modstand? Nej, det synes jeg ikke. Ej, hvert imod, så har du også mødt meget positiv medvind. Sidste år fik du netop en bevilling fra Danmarks Grundforskningsfond, så du kunne lave det her Center of Excellence, og nu får du så eliteforsk prisen. Så der er jo meget anerkendelse på din vej. Hvorfor tror du, at man sådan har fået øje på, at Rubina, hun kan noget? Det skal vi støtte. Nu skal man ikke underkende, at der er rigtig mange dygtige forskere i omløb. Altså om man har brug for en lille smule held også. Man har brug for at være på det rigtige tidspunkt, på det rigtige sted, og man har brug for at have nogle forskningsbørsmål, som er dem, der bliver lagt mærke til. Så det er en kombination af det, og så er det selvfølgelig en kombination af ekstremt meget hårdt arbejde. Det vil jeg heller ikke lægge skjul på. Ikke, at jeg målrettet har arbejdet hen i mod det her, men jeg har været på Aarhus Universitet i syget halvt år nu, og jeg kom som postdoc, og er nu professor, og har nu fået det her grundforskingsførn. Så det er også resultatet, at meget lange arbejdstage, og også vanlig lange arbejdstage, og en stor dedikation til det, jeg laver. Så jeg tror, det er kombinationen af at have arbejdet rigtig hårdt og produceret nogle gode forskningsresultater, og det er selvfølgelig enormt taknemlig for, at der er nogen, der har set, men så handler det også om at have været lidt heldig. Men hvis du nu skal forklare lytterne, hvorfor det er vigtigt, det du så arbejder i, fordi nu har du fået alle de her bevillinger, og der er jo også en forvendning om, at det bliver til noget af det her, du forsker i. Vi forventer også nogle spændende resultater. Hvad er det, vi kan glædes til? Ja, men så kan I jo glæde jer til en revolutionering af den måde, vi arbejder på i arkeologien, og der mener, at jeg er i alle mulige former for arkeologi. Det er jo også et center, der spænder over, altså fra forhistorisk arkeologi, over den klassiske til middel aller arkeologien, som faktisk vil samle alle de arkeologiarter, som vi arbejder med i Danmark, men i et interdisciplinert forum. Og det er jo skatteborgerne, der betaler vores løn, og der betaler vores center. Så der skal vi jo selvfølgelig leverere en vare, hvor vi også kommer ud over kanten, og hvor vi også fortæller offentligheden, at det er vigtigt at forstå, hvordan man har levet i foretiden. Og der gør vi jo det indenfor centeret, at vi kigger på en meget lang periode, vi kigger på det andet århundret, før vårtidsregning ned, til det 16. århundret efter, vi kigger på Nordeuropa, ned til Afrikas Østkøst, så vi kigger på kulturudvekslinger i et langt tidsperspektiv, og over mange regioner, og det vil jo selvfølgelig fortælle os rigtig meget om kulturell interaktion og formation af samfund under indflydelse fra andre kultur. Og det er jo relevant, og det er jo ikke mindre relevant i forhold til vores samfundsudviklinger i dag. Så det er en af grunde til, at jeg synes det er spændende, og jeg synes, at der er en historie at fortælle offentligheden også. Jeg læstede et interview med dig i politikken, hvor man plejer at sige, at de her store forandringer, der sker i historien, med nogle store metropoler, der pludselig bukker under og andre rejser, så er det her meget med kriger og kriser og katastrofer at gøre. Og du siger, det kan også være, at de simpelthen bliver dogne, og så bliver der plads til noget andet. Kan du prøve at uddybe det? Ja, altså der er jo ingen tvivl om, at vi alle sammen rigtig godt kan lide de her chubanghistorie, og så kom der nogle og overto hele kulturen, og så gik de her byer til grunden. Men mange gange er historien jo meget, meget mere nyangseret. Jeg har lige nu stået her efter udstilling og vist et meget, meget sjældent objekt, som jeg har fået lovet til at udføre fra Jordan, som simpelthen er en magisk amulett. Og da vi fandt den, så tænkte vi, at den er fra den romerske periode, for vi kender de her ting fra den romerske periode. Så fik vi kigget lidt nærmere på den, så så vi, at det var et semitisk brug, og nu viser det så simpelthen, at det er en tidlig islamisk amulett, altså en byplade, der er inskrevet på arabisk, og det er et meget, meget sjældent fenomen. Og det viser jo simpelthen den her kulturelle kontinuitet, eller overtalelse af fenomener, man kender fra andre kulturer i en periode, hvor vi ellers jo normalt siger, nej, der satte man jo bare et punktum, og så oplevede alle muslimer, og så gjorde man tingene helt anderledes. Men sådan var det jo ikke i virkeligheden. Altså så det er de der små nyangserede historier, hvis vi kan få fat på dem igennem den kontextualiserede arkeologi, så kan vi jo faktisk fortælle historien om, altså ja, Rom blev ikke bygget på en dag, det ved vi jo godt, men at samfundet ændrede sig ikke så hurtigt, og man overtog også rigtig mange praksiser for foregående kulturer, der havde været de dominerende, og det er det, jeg synes, der er fascinerende. Og det parer jo også i en nutidig kontext, ikke i forhold til, hvornår blev vi danske, og så videre, og så videre. Altså den indsigt kan vi vel bruge generelt i verdenshistorien? Ja, selvfølgelig kan vi det, og det er jo også det, vi håber på, altså det er jo også derfor, vi arbejder med arkeologien i et meget bredt perspektiv, fordi vi vil gerne fortælle forskellige historier for forskellige steder, men udgangspunktet er, at de skal være i en enormt god arkeologisk kontext, så de er barket op igen af fakta, og af vores forskellige udgravningsresultater. Du lytter til supertanker, en podcast fra Aarhus Universitet. Du er utroligt, det sagde du også, for du er simpelthen, er stadig hele tiden din kalaner, så er du i Berlin, så er du i København, så er du andre steder, så er du selvfølgelig også i Aarhus en gang imellem. Men du sagde på et tidspunkt, det er tidspunkt på året, hvor du egentlig har det længste stræk, hvor du er et sted, det er når du er i Jordand, i forbindelse med de her udgravninger, der handler om Palmyra og de portratter her. Hvordan kan du holde sig det? Jamen, det kan man vel kun, fordi man synes det er rigtig sjovt, det man laver. Jeg har også en familie og tre børn, og de skal også passe, så det bruger jeg selvfølgelig også noget af mine tid på. Men det handler jo om at organisere sig. Jeg er meget organiserede, god til logistik. Og når jeg sager på udgravning, så er det ligesom der, jeg fokuserer på en ting, nemlig på at lede den udgravning og gør et godt job i seks uretræk. Og så synes jeg, det er enormt spændende, og jeg synes også, jeg har et ansvar som forsker, både for at fortælle andre forskere om det, jeg laver og publicere det, jeg laver, men også fortælle offentligheden. Så jeg har svært ved at sige nej, når jeg bliver inviteret til at fortælle om min forskning. Og det synes jeg, jeg har en forplikkelse til. Så det gør jeg gerne, så længe jeg kan holde til det. Den der underhånd, som du startede med at fortælle om, og den der begejsting for Pete Van Deres, hvordan har den udviklet sig hos dig? Den har jeg jo stadigvæk hver gang, jeg ser en ting. Jeg synes jo, man hele tiden skal stille dig kritisk over for, hvad man også selv mener. Så den er der stadigvæk. Den er måske ikke så naiv som den var en gang, og den er måske heller ikke så idealistisk som den var en gang, men den er der grundlæggende stadigvæk. Og det er det, der driver mig som forskere. Men når du siger, den er ikke så idealistisk, hvordan mener du det? Ja, men så mener jeg jo, at der er jo alle mulige ting i spil. Vi bliver mål på, hvad vi publicerer. Det er en meget, meget vigtig ting. Det skal man hele tiden have sig for øje, og det er også en vigtig del af forskningen. Man kan ikke fortælle andre om det, hvis man ikke får det skrevet. Så nogle gange handler det også om at måle rett sin forskning på en måde, som man er sikker på, at den bliver publiceret direkte i steder, og det er en del af det vil løge man indgår i. Og det er måske ikke særlig idealistisk, men det er grundigt. Du pikker det hele simpelthen for dig lige nu, men hvis du nu kigger 5-10 år frem, hvor sidder du så og hvad er du så optaget af på det tidspunkt? Nu er det jo kun begyndelsen af pikket. Vi er jo lige åbnet Grundforskningsfondcenteret, så jeg håber ikke, at det er pikket. Jeg håber bare, at det er begyndelsen på noget, der om 5 år jo er endnu mere fantastisk. Og hvis alt går rigtig vel, så skal vi jo køre det her center i 10 år. Og der er en masse spændende mennesker involveret i det her, og det glæder jeg mig rigtig meget til. Så om 5 år så håber jeg, at jeg sidder i Grundforskningsfondcenteret og spiser frokkersmagen. Og det er en masse glade medarbejdere, der læser dansartikel, som er et af de tiltag, som vi skal have indført i det nye center, er, at vi over frokkersten diskuterer den horteste nye artikel hver dag for at få højnet det faglige niveau på en daglig basis også. Så det er det, jeg ser mig selv om 5 år.