 Vi ska avsluta med att berätta om ett spännande projekt där scenkonst möter forskning. Ett projekt som gick av stapeln eller initierades i våras den 13 april som heter Människan Sen. Där det är nio forskare med olika expertis, två dramatiker, tre regissörer, där ibland Karl Duneer som ni träffade just. Som har ställt sig frågan vilka är de nya berättelserna om Människan och hennes förhållande till planeten. Jag skulle vilja att ni hjälper mig och välkomna en man som blev utsedd till årets miljömäktigaste 2014 av tidningen Miljö... Effekt... Aktuellt, han varmar sig sägare än i ämnelingen, så jag ska ner. Johan Kylenstjärna, välkommen. Och för att bli utsedd till det måste man till exempel vara chef för Stockholm Environment Institute eller hur? Det här projektet, Människan Sen, vad handlar det om? Vill ni att det ska väcka för tankar? Människan Sen kommer faktiskt från en term som man använder mer om internationellt som kallas antropocene. Det vill säga att Männsan är den stora skapande kraften på planeten jorden. Och det som du säger, vår relation till planeten har förändrats. Vi påverkar planeten på ett sätt som ger oss ett väldigt speciellt ansvar. Forskningen har ju sagt det här väldigt länge, men forskningen är också väldigt frustrerad över att det är väldigt svårt att få det här engagemanget, övertyga politiken, beslutsfattare om att vi måste ta det här ansvaret och vi tar åtgärder. En av de som är med i projektet är Snorgen och jag har tydligen sagt att han utifrån ert arbete sa att det är mer dramatik i forskningen än på teaterscenen. Precis, så det är ju lite fräkt här därför att det betyder kanske att ni får mindre publik här och folk kommer att springa ut och titta på världen istället. Men jag tror inte det, jag tror att man kan förena de här sakerna. På vilket sätt? Det är ju så. Vi tittar på klimatförändringar och vi tittar på resursbristkonflikter och så vidare runt om i världen. Så det är klart att vi ser att det finns enorma utmaningar. Det är en enorm dramatik som pågår runt omkring oss. Det ser vi ju även vad som presenteras här under hösten. Där maten ligger i frontlinjen att lyfta de här frågorna. Så det är naturligtvis grunden även för den här dialogen. Du har sagt att projektet handlar om att scenkonstnärer och forskare och forskningen ska mötas på lika villkor, om jag förstår det rätt. Så är det. För att ofta har det varit så att forskningen har presenterat den i historia och sen kanske vi har bett teatern eller konsten att presentera den här historien. Här sitter man från början. Jag ska säga att en av mina forskare, jag frågade honom när han kom tillbaka från det första mötet som man hade haft med några av dramatikerna. Hur var det då? Vad tyckte du? Det var skitläskigt, sa han. Det är lite det vi vill komma fram till, alltså forskare som hittar nya sätt att samarbeta och kommunicera. Jag tror att det kan bli oerhört spännande men vi vet faktiskt inte ännu vad slutresultat det blir. Det här resultatet eller början på ett resultat snarare kommer att ske till att börja med den 7 december. Tack så jättemycket!