 ספר הקביצנים פרק קף This is a LibriVox recording. All LibriVox recordings are in the public domain. For more information or to volunteer, please visit LibriVox.org Read by Omri Lerner Jerusalem פרק קף מתוך ספר הקביצנים מהתסופר שלום יעקוב הבמוביץ' המכונה מנדלים אחר ספרים פישקה שוב נשתתק וישב בנפש מרה נדהם ושומם הוכדי שהפתח פים ויגיד לי תעלומות לי בו שהייתי משתוקק לשומען, אני מערים עליו מאוררו ואומר עדיין הראילו אמרת לנו פישקה אם הגיבנת שלך יפה היא ולחורה מה עריבה גיבנת שתסכן כל כך מה סלכה דעתך? אמר פישקה ברגש בטישראל מי מדבר ביופיה? כשהיא יפה, היא יפה עלה ומי נותן דעתו על זה? אמת, הגיבנת אינה מחוארה פני הצכים, מוסערות ראשה שחורות אינה ספירים אבל חלום על דברים אלה הייתי נותן דעתי וכי אחד הרייקים אני, שאפני לי בלי דברי איבל ליופי ונוי של נשים אני לא ידעתי ולא הרגשתי חלום אלא מאין נעימות, שהוצכו בפניה ובמבט אינה ובספטותיה ובדיבורה נעימות אלה וחמלה גדולה שחמלה עליי כאחות לי וחמלה זו שחמלתי עליה, גם אני הן-הן שחיבו אותה למה אינף כמינה? הפסיק אלתרת דיבורו של פישקה בקיצור, לחשאי לך סודה וסוד זה מהו? ספר נפישקה לנו, אתה רשאי לגל אותו לא נערים אנו אלתר דוחק כדרכו ופישקה התחיל מספר כדרכו וחיל שונו אני מסייעו ומתקן דיבורו על פי דרכי ולשוני והמעשה היא סופר כך מה שהממזר שחיק עצמות היה צובת ומואכת הגבנת הלא ראיתי בעיניי כמה וחמה פעמים ואמרתי אין זה אלא מעשה רשה שמואכת האדם וצובתו כדי לצערו אבל מתוך קובלנה שלה שהייתה קובלת לפני על הממזר באותו הלילה עוברר לי שהצביטות הללו משונות בתאמן ובכוונותיהן ולא היו אלה צביטות של יצר הרע הממזר, אם אכשמו היה חומד אותה ועוקב אחרי התמיד וכשמצא אותה פעמים יחידה באחד המקומות היה מסייעה לעבירה בדברי פיוס ופיטויים ומבטיח לה חול טוב שבעולם כך שלא הועילו לא רקות התחיל מדבר עם הקשות ומאעיים אותה שיוציא עליה השמריו וישחיר פניה בפני הבריות ובתוך כך בחז ותפס בבזרורה והדבר היה נגמר על פירוף בכך שהיא הייתה נשמת מתחת ידיו ובועטת בחריסו עד שנתבקע כמעט והוא היה משלם לאחר כך שבעתיים הייתה מקות אחזריות ולימים היה שונה מן הגוי מה עוד הפעם רקות ועוד הפעם קשות מיותר שהייתה בורחת ממנו יותר היה רודף אחריך ולעולם לא עבר עליה שלא יקטש לקטישין בצד ובחתף ואפילו בפני הבריות כאילו נתקל בבשוגג ולא עוד אלא שמעח לבפני כיל אחר יד מעשים מגונים שאינוי רוצה להוציאה מפי היו מעשים בכל יום אבל המעשה שהיה אמש עולה על כולם כשהיו הקבצנים כולם בהקדש ישנים לאחר המהומה הגדולה בחיבוש המקומות שם והגיבנת העלובה אפי הייתה מנמנמת בייר כדי הבית אצל התפתח והנה כל לחישה באוזנה באותה משנתה והלחישה לחישה את הממזר גחין לה ולחיש לה ברחמים בטי המקום שאת שוכבת אליו צר לך וצר לי עלייך מאוד קומי ולכי אימי יש בשבילך מקום טוב ושם תנוכי מעט היא מודה לו על תבוא הגדול ומבקש לזה תור מגימה כמנהגות תמיד כך וכך גם אותי הוא מזכיר לה הוא מרמז על הקורבה שבינה ובני מעיין אותה באונשים קשים ובכל מיני פורענויות ועליי אומר שיקעקע ביצתי ויעקרני מן העולם ייצרו סוכן בו ועושה אותו קבסה וחייר העעה כאחת רחו, קשהו מכני עצמו כמה וקופץ הוא מקבל מקת לכי מקה רבה עד שכמעט נשאו שיניו הוא מתמלא עלייכמה נותלה הוא מטילה לתוך העזרה בזו ובכרפה הוא גדופה מה שהיה לאחר כך הרי אתם יודעים דבר זה לחשה לי הגיבנת כשישבנו ביחד על גבי הסבים אצל הגדר שמעתי ונבעלתי ומבנה הטירוף נסתלק הדיבור ממני לשעה קלה ולא אמרתי חלום אבל בטוחי התרוצצו רחשי לב נוראים ומשונים של עברה וזם על הממזר ושל חמלה ורחמים על עניה, סוערה ועל ובזו ושל עוד דבר מהמופלם ממני שהיה מושכני לה מושך ומושך ושלבסוף משכני בכוח גדול כל כך עד שנזדעזעתי ממקומי ואחזתי בידע שעדיין הייתה מונחת על פניה ואמרתי לה ברגש חייתי הנני למסור נפשי עלייך אך פישקה אמרה לי בהנחה מתקרבת אצלי וסומך את ראשל שכמי אני חשחום נעים בכל עברי עוב הנעה אור ואינאי אני מדבר עלי בה ומנחמה כאדם מנחמך אותו האהובה מנחמה ואומר אוכילי לאלוהים ועל תעצבי אלוהינו אל למושאות והריני נשבע לה שיהיה לה אך נאמן לעולם היא מרימה ראשה ומסתכלת בפנאי וואינאי ושותקת שעה קלה ופותחת פיה בשחוק נעין ואומרת אין יודעת פשקמה לי שככה לבית טוב עליי באותה שעה טוב מאוד אני רוצה לחיות וכך היינו יושבים ומשיכים בהרחבת הדעת ומנחמים עצמנו בתקוות טובות לעתיד שברצות השם יתברך גם את הטוב נקבל ונחיה באושר ובכבוד ועד שאנו מנסעים נפשנו לחיים טובים בימים הבאים כל דפיקה נשמע לנו אני עומד במקומי והולך בחשאי חבוי בצל הגדר ומבית למרחוק והנה בצד שמטה זו כמראה אדם לנגדי עומד אצל מרתפ אחד שם ומתעסק בו אני פוסעה והולך עוד כמה פסיעות לראות מה זה עושה ומיד יקרתי אותו את הממזר ירק קבוע צמב הוא שבר את המנעול בדלת ונכנס לתוך המרתף ואני ידעתי למה הוא נכנס כדי לגנוב את כל מה שמצנעים שם לסעודת השבת פישקה אמר לי בי עכשיו שאתה קושר לך לנקום ממנו נקמתך ונקמת הגיבן את העלובה בו להגיד את המרתף בעדו וישכב כדוב שנאכז במצודה עד שיימצא שם למחר ויוקם מקות נאמנות זו הפעם הראשונה שטעמתי כמה מתוקה היא הנקמה דמי רתחובי והייתי כשיקור הגישה למרתף והגפת הדלת דבר זה נעשה אצלי כערב עין פה נתמד הממזר כפה חפר פרט במכילת הפער אמרתי עליו בזכוק נוטל את החך שבדלת להכניס בו את הטבעת הקבועה במזוזה ולפוקקה מחוץ ביתד אבל הטבעת נצדדה קצת ממקומה ואין החך נוגע בה אני מושחו ואיני מועיל חלום ושהייתי מוסיף כוח ומשכתיב בשתי עדי פתאום הדלת לתוך המרתף מקוח משיחה חזק מלפנים ואני נופל לשם נתקל בהממזר העומד על המעלות שם אתה זה רב פישל אמר הממזר לאחר שאמדנו שעה קלה זה כנג את זה תוהים ומחרישים אתה רוא שבעצמך או חוודך עסקת כאן בדלת והסכמת לחלל את השבת בשבילי איך מה ערב טובך בוא חביבי הו ונרד למטה וכבר החבדך שם קראוי לך ותוך כדי דיבורות תפך לי ברגלו ואני נדחף מן המעלות ונופל ומשתתך על הקרגה וזכות עבות עמדה לי שלא נעשה תיגל של עצמות לפי שעה הסתפק אתה במועט רב פישל והלכה כמתנת ידי אומר הממזר הוא מקפכן ילגבי והמותר היא אתה חולה להמתין לי עד שהספיק להניח בתרמילי את התרנגול את הצלויה ואת הדגים ואת המקפה וציקי גדרה שמתוך בהילות יתרה הבעה לי על ידך היא שערתי אותם כאן ועברה שעה קלה חבטה נחבטה חזקה ואמר אני אכבות ואתה מונה הלכה אחת פישל אחת ושתיים אחת ושלוש אחת וארבע אחת ואלך מתנה זו נתתי לך מצידי ובשבילי ועכשיו הרי אני נותן לך גם מצד הבטולה מצד הקלה הגבעינית וכך תהמונה אחת ותשע אחת ועשר מה מידה היא לטייל בלילה עם ריבה במקומות מסתרים אחת ושבע עשר אחן ראיתי חקודם לכן מתייל עם מה במבואות רחוקים אחת ושבע עשרה כמדומה לי שש עשרה מנהוס פרופי שלי ממזר היא הייתה כדאי להזכיר את שמה אמרתי לו בחיימה עזה מתגבר ומתנפל עליו ואוכזו בשיני ושנינו נלחמים אני בשיני והוא בידיו שנינו סונאים זה את זה ובכל אחד מבקש להרוג את חברו ולבסוף גבר הוא מתיל אותי מהלב ואוכזו לי ומשליחי לי מלפניו כחדור בחמד כוח בערך ברכת הגומל שנעשה לחנס ולא מצאתי אותה שעה טובה לפנאי להרגיחה לין הלילה כאן ושחבד הבוקר תחת דגים ממוליים ימצאו בעלי המרתף לפניהם בפישל שחב בשלום מה אתה פוקד על ידי להשטחה עוד בלילה הזה הם שור לה הכל ככה אמר הממזר ויצא מן המרתף כשנתי שבדעתי עליי ראיתי ראשית לי לעלות במעלות ולצאת מן המרתף אני אוכז בדלת ומשחה והיא היינה נפתחת סגר אותה הממזר מבחוץ באמת נדהם ואינוי יודע מה לעשות להתנבק על הדלת בחוזקה אני מתיירה שלא ישמעו והתעסבו עליי כגנב ולעמוד בשפלות ידיים גם זה לא טוב ראשי כבד עליי הוא מבולבל מפחד וחס ומרוב צער וחייב ממקות ידיו של הממזר יורד אני הוא משתתח על הקרקע בפחי נפש והיא אורים אגומים עולים על דעתי ואמרים לי מה שעתיד לבוא עליי מחר איך יקבלו את פניי בחרפה ומקטון והאת גדול יבואו לראות את הגנר וייאתיחו עליי דברים ומה עשים שלו היו וכל הרוצה יקני ולי לא יהיה פתחון פה להצדיק נפשי ועד שאני שוכב בבושתי ומצטער הרגשתי שמתרתקים עליי בחושך אני פושת יד לך בר גדול שצפצף ונתמלט מבינץ באותיי ומפנה התאוב כפצתי ממקומי מתחלחל ומתלחלח בזה עקרה רגליים מתמותתות ואני מסתמך לקיר לח וקר וסביבי חושך אפלה ואומר בלב נשבר ריבונו של עולם למה הריאות עלי ונתת עלי חיים כלום חיי צער אלה חיים הם ולמה ריבונו של עולם אתה מייסרני כך וחילו היה נוח לי ונוח לעולם ילמלא לא נולדתי בשביל מה ולמה נגזר עליי להיות עליו כל כך נפשי בוכייה איני דומת ולבי צועק ריבונו של עולם היכנתה ופתאום נתראה שהנדלת וכב אור בוקיע לתוכו וכל צעדה נשמע יצעריני פחד ואומר אוי לי עוד מעד יתפסוני וכמישפט הגנב יעשו לי ועוד שאני עומד ומרתט בכל עבריי כל דממה נשמע קורא לי בשמי פישקה פישקה ומיד אני רואה לפנאי אותה את הגיבנת אוי צעקתי מתוך רוב שמך הסמרה לי ויחזיק בידי בו ונצא מהרה מזה חייתי סגולתי את נפשי הלא הצלט אמרתי לה בכל ססון ומרוב חטבן התבלבלתי והריני מתבדל לפניכם אותה שעה לא נזהרתי ובפעם הראשונה בתוך מרתף אפל נשקתי לה אני שואל אותה מנהין ידעת שאני כאן והיא מזכירת לי שבתוך רשות אחרים אנו עומדים אתה בלילה ולא עט לדבר הוא למהר ונצא אמרה לי ושם בחוץ הספר לך הכל וכך הוא המעשה שסיפרה לי כשיצאנו ממין המרתף והלכנו לדרכנו כיוון שראה שאני בו שש לחזור למקום רבצנו אצל הגדר התחילה דואגת לי והלכה לבקשני היא הולכת ומבטת קוב אחר והנה מצד הרחוב כנגדה אמרה שאני הוא והלכה לשם ועד שהיא הולכת כל דברים באוזנה אתה רביפי של שחו כאן כחלב, הדלת נעולה בפניך שם אה ונתחלחלה ונשמתה פרחה כמעט ומיד הממזר לפניה צובטה כדרגו ואומר לה שבתה, טבע צובטה שני ואומר, בטולה חסודה ומשוטטת בלילה ברחובות ובשבקים לחילה ואיתך, חצופה בת שובבה, גער בה הוא דחפה ברגלו מאחוריה והלכה עמור על כוחה ובדרך היה פונה חוב אחר ומביט כגנב נזאר לנפשו מחתפת תרמילו המלא פעם על כתף זו ופעם על כתף זו ובינתיים הוא מתעלל בה ונוהג בה קלות ראש שהיא הגומה והצובת רוח יודעת שבצרה גדולה אני ואין בידה להושיע הממזר הרי הוא מחזיק בה ואינו משיח דעתו ממנה פתאום נראית לפניהם חבורה של יהודים באמי בן זכר והיהודים שסים וסמכים הולכים ומדברים בכלי קולות כדרך בני ישראל ומגככים ומלגלגים לאחד מהם ששכך ושבאת אוכלום יש דבר מבילי די גיכוך יותר מזה כיוון שירגיש הממזר בהם נשתמת מפניהם בזהירות יותר וחפז ונס לתוכמבו יצר והגיבנת שלי נשתמשה באותה שעת הקושר וחפזה וברכה לנפשה ודבר מובן מאליו הוא שהיא ממהרת להצלתי אבל אמרו בנפשיכם כמה גדול צערה כשהיא טועה ברחובות ובסמטאות ואינה מוצאת את המקום שישבנו שם בתחילה יודעתי שאני במצודר ראה והצלת צריכה לתכף ואין להשחותה אפילו רגע אחד והיא טועה ולבוא אליי אינה יכולה ובכן עברו לה השעות בתלתולים עד שמצאה ואזרת השם את המרתף וחוציאה תנמי שם אנו הולכים לנו מסיכים בסמך ובטוב לבב אני לה חייתי הרי את עמדת לי בצרתי היום והיא לי פישקה, הרי אתה כאך עמדת עלי בצרתי אמש אבל כשהגענו להקדש הצבות נפלה עלינו ונשתתקנו לבינו בלנו שלא לשלום בוינו ונכון לנו ליל חושך שער ההקדש היה פתוח מעט וכיו אור בוקע דרך בו לתוך האזרה מן החוץ אנו עומדים בפחי נפש שעה קלה בחוץ ואחר כך אני מזמן עצמי להיכנס להאזרה בתחילה כיוון שנכנסתי ראיתי הממדר יושב בהסבא עם השתי אוכלים מתוך תרמילו המלא ומייטיבים את ליבם או שירגיש בי לחש לה באוזנע והלך לו והיא עמדה ופתחה עלי פיה בחס ובעלה מקל אלתני ואומרת אתה הקל שבכלים ייכנס ארוח בעבי יבי יביך אתה אמר שלה עצמך לתייל בלות עם אותה חצופה כסבור אתה שאני יודעת דרכך הראים אמנם ידעתי את הכל ידעתי זה מימים רבים אלא שאיך בוש כעשי וחרפתי בליבי וחימדת שאת פקה מרוב צער וחיכך תגמלני רשה על טובי שחוציתי לך לעולם ועשיתי לך לאדם כסבור אתה קלב שבכלבים שכל האבונות והפשעים יהיו נמחלים לך לב אני אוכיחך ריקה אוכיחך פושי הישראל והיכנס ארוח בך בריאה שפלה ובהביא הוויכה ואמך אותך ואת החצופה שלך גם יחד אוכיח יד מיטקיפה והיכנס בה והיכנס בך והיכנס בשניכם וואוות אבות אבותיכם הלכה אמרה בכל צעקה קר אותי בהגרופה הלכה בשביל מעשיך היום ובשביל מעשיך ההתמול ותמול של שום הלכה הוא תהק כפרתי וחפרת ישראל וכאשי נתמלט את מידע כל עוד נשמתי בויצאת יחוצה והיא עמדה בטח צועקת ומכללת ואחר כך סגרה בפנאית השר ואמרה בחוץ תלין כחלב אני עומד תחת קיפת הרקיעים הגיבנת שלי בבושת פנים ושניינו מצטערים על כל הבא עלינו אחר כך הקרנו רגלינו והלכנו שלולדת לאן אנו הולכים עצובים ושותקים כל אחד שקוע בהירורי לבו ושנתיישבה דעתי ראיתי שבחצר בתכנסת אנו עומדים נפשי יצא על הגיבנת העלובה כמה בוולט בעולמה וחמה מרים חיה זה הלילה השני שאין למינוחה נמלכתי עליה בליבי מעלה סוטלה והכך נמצא למקום לינה להניח שם ראשה ועלל דעתי להביעה לתוך עזרת נשים זאת מנוחתה הנעלה וכשאליתי אימה בסולם ראורה שהתנדנד תחת רגלינו ומצאנו את הפתח ובאפילה נתקלנו בדבר רח וחם ונפלנו עליו והנה רעה שהוא מהומה קפיצה וריצת רגליים סביבותינו ועלינו ומקות וחבטות בצידנו ופגבנו ואין אנו יודעים אין אין אני מפרפר ומרפרף ברגליים ובכל עבריי פושט ידיים ואוכז בזכן ובזכן של מי אתם סוברים שם רבצו עיזים שקנו להן עזרת נשים מקדמת דנה למקום לינה עם תאי שקהל ביחד איכנת אמרתי להגיבינת אל תתיירי עיזים של ישראל כאן הרבה עיזים במקום הזה אל תשלות בהן אהנה רע דומה שאנשי המקום עמידים הם ביקשתי את הגיבינת והרוב יצאת על גבי קרקע בשלום אני עומד ומגרש את העיזים ומתריכן ללון הלילה בחוץ והפני אומר שלום להגיבינת ויוצא וסוגר את הדלת על הסולם פגב יתייש עומד כנגדי בהרכנת ראש וקרנאים וברוגז ומתכוון לנגכני על אלבונו ואלבון נשב שהתעללתי בהם אני מתאבק בו מבקש לי פתר ממנו והוא אינו מניכני אלא הולך ומלווה אותי עד שלי בסוף עלה בידי להם מלט מפניו לבית המדרש ובית המדרש שוכבים, סרוכים, בתלנים על ספסלים ושולכנות כבני מלאכים וישנים נוחרים זה לזה בינחיריהם וחוטם אלחוטם קורה בקולות משונים אני אין אמרתי מתקנה בהם רעתה את אלה כשהם נרדמים בשלווה אך טוב להבטלנים בעולם הזה מי בקבצנים ידמה להם ומי ישבל להם מקום נזדמן לי מאחורי התנועור ואני משתתי עכשיו על ספסל ומתנמנם אבל אוי ואבוי לי לא ניתנה להנות מהעולם הזה כמעט שישנתי ושנתי עריבה לי ויד נגאה בי ותניעני אני משפשפת ננאי ורואה לפניי קנופיה של יהודים ופני יראי שמיים פנייהם הללו מבעלי חברת תהילים הם המשכימים לבית המדרש בכל שבת קהלות השחר ואומרים תהילים ומקומם בבית המדרש מאחורי התנועור על קורכי אני עומד אני נוטל את ידי ומצטרף לאותה הקנופיה ראשי כבד עליי חבלי שינה עדיין על עיניי ואני על קורכי יושב מתמטח ופוהק ואומר תהילים סוף פרק קף ספר הקבצנים מעט מנדלי מוכר ספרים ספר הקבצנים פרק קף א' This is a LibriVox Recording All LibriVox Recordings are in the public domain For more information or to volunteer please visit LibriVox.org Read by Omri Lernau Jerusalem פרק קף א' מתוך ספר הקבצנים מעט הסופר שלום יעקוב אמרמוביץ' המכוני מנדלי מוכר ספרים לאחר שפגעה בימדת דינה של השתי משבת נטיישב לי מה טעם נהגה בימין הקשה ובשיגעון כל אותם הימים האחרונים היא הייתה כועסת על החברות השביני ובין הגיבנת הממזר ימח שמו היה מוסר לה את זאת בדיבי שקר מוגזמים ובדויים מליבו כוונתו הייתה לשם פיירוד שאישתי טיטיה אש ממני ותגרשני מפנה בשמחה אבל הוא חשר וטעה אישתי לא די להשאל לא נטיישה ממני ולא השיחה אותי מליבה בשמחה, אלא עד רבה נתנה דעתה עליי ביותר וכן אתה בערה כעש בליבה היחד המי בעלייה עשה נבלה זו ריבה גיבנית תיתר בעיני פישקה ממנה אלבון זה גדול מנסו אלבון זה אמרה בחיימה לא אבטר לו ואלה מה היא כלומר הפלונית שלך היא למעסת הנבלה הממזר היא התירלה הקשה אלתר בניגון כלומד גמרה לחורה יפה שאלתר אמר לו פישקה אבל כדי שיעור זה מבית המרחץ הקיסלוני שיעספיק לי להבין שאין זו קושייר כלל איזה מקומם שמדברי לשון הרע בעולם משובח ויפה ביותר? הלא הוא בבית המרחץ ומי המדברים? דווקא אלו שהשתיקה נעה להם פלוני שבדאי הוא לא עז על פלמוני שהוא שקרן זה שאינו נאמן על פחות הלאה גנב הוא ההוא גברה שכמצענו והתנפשו ייתן מעד פרוטה אחת מכנה לחברו דבר אחר אדם קשה שליבו אבן קורא לחברו החזר אומן בחציף כולה יומר פלוני אז פנים הוא וזה שבשביל משהו של קבוד עובר כל עברות שבעולם מגנה את חברו שהוא רודף אחרי קבוד ברי לחבטן שחוות את הבריות על ההצטבה העליונה בבי בני הוא היה מחזיק פעמים ביסערות ראשו וצועק אי, אי, אינים מבין אדם האח יפצה פל לדבר באחרים בשעה השליבו יודע שבעצמו גנבו בדי הוא, חצוףו, חזירו ולמה אינת המבין היה משיבו עיציק, שומר הבגדים שוט תשבע עולם זוהי כל הצרה שהאדם אינו יודע מכיר בחברו קטם כחוט השערה ואינו מרגיש הפרושים שבכותמו ורבי שמרו אחד הבטלנים הדרים בבי המרחץ היה מחזיק בפעת זקנו הוא משחק ואומר סברי רבותיי רביבר ורבי עיציק במכילת קבודכם שני חמט איתם האמת היא כמו שאמרתי בעניין זה כבר כל אדם סובר שהוא רשאי ולא אחרים דברי שמריל שמו קטורה באפו של הסתן הרובץ לפתחי ליבי מחוון לשבטו אצל בני האדם והוא נעור ממקומו מחתת במוכי ומזהזר רבות מחשבות בליבי נובר בגינזי זכרוני ומתיז משם מעשים נשכחים ודברים עתיקים נפשי נעשה את רשות הרבים והיחיד למיני בריות וצורות משונות שעולות ממקומותיהן בעיר בוביה ובכל המולה והסתן מרמז לי עליהן מתלוצץ ואומר הרי הן לפנך הבריות היפות הללו שהכל שרוי להן הכל מותר להן רואה ענית פניהן ומכיר אותן הבריות הללו הלא ידועות לי כבר מימים ראשונים אלו הן שידן בכל בענייני העידה ובקופות של סדקה בתיקון העולם ובענייני היהדות ובכל עסק וצורכי ציבור נשים זכנות וצעירות הדיותות ומלומדות אף הן בתוך הבאים בעיר בוביה שלום עליכם מורכים לכבדים ובריות נעות אומר אני בליבי גלוי בידוע לפני המקום ברוכו שאיני רוצה לראות פרצוף פניכם ולהעלות שמכם על שפתיי כך קצה נפשי בכם אבל כיוון שנסעכם הרוח והביעכם לידי איני רשה לפתור אתכם בלוחלום ועל קורכי יספר על כל פנים קצת ממהסכם ומנהגב של כל אחד מכם והרי נהי נוטל במחשבתי את אחד מהחבריה הזו ומתכוון להתחיל הסיפור בו והוא מפרכס בידיו וברגליו נהנח ונהנק כתרנגול קפות זה בשעה שנעסק הפרט אדם ישראל וחבריו אויינים אותי בפנים זוהפים ומתילים עליי אימה ששמור פי ולשוני ולא אספר חלום שותים שבעולם אומר אני בליבי אימתכם לא תבעתני ולכך אסכם ועקימת חות מכם איני משגיע לא תינוק אני שאת פחד מפני מתחפשים באורות דובים קופים אתם ולא דובים והסרטן עומד על ימיני ומסייני מלהט אותי טול את זנבות העודים האלה טול והעמיד לפני כל הקהל את בני החבריה היפה הזו המורים היתר לעצמם יפה אמרת רבי שמרל יצא מפי כל קריאה בכוח לאחר שהייתי שותק ומעיין שעה קלה עד שאלתר ופישקה נזדעה זהו מכולי מה אתה? אמר אלתר רבית ביעבטה משונה שיש במעין בוז ותמיה ותאומות ביחד שימונה והספר לכם מה עשה נהה אמרתי לאלתר ולפישקה שעדיין הם שותקים ומשתעים לי בעיר גדולה של ישראל לא בחרכי הים, אלא פה אצלנו יש יהודים בעלי צורה קריאי מועד ועוסקים בצוחי ציבור שדרכם ללך ולז ופתום באמצע הטיבה ונפסק דיבורי אנשים סוקרות לי בתחנונים חוס ורחם ידיד נעים כבוש עבון וסוד אחר, על תגלה הן מלבבות אותי בעינייהן ומתחננות לי בחן בנועם וחן זה של נשים עושה אותי רך וטוב ומזיב עינייהן הלועטות לבין נמס כדונג ובטוח כך נזכרתי בני דריל להדמות לדודים בלהיות כמותם דוד נעים וטוב לכל דוד סלחן ומחלן ורצוי לכל הבריות דוד בעל פנים סוחקות ומנענה בראשו לרעים ולטובים מיד הדיבור חזר לי ויצא מפי בנהימה משונה אהי, סה הרוח את כולכם אל תרופיש כאן מסתכלים ביטויים ומתמיעים ואני מפרש להם ואומר כנגד אותם בעלי הטובות שבאותה עיר ישראל אני מדבר אותם יישה הרוח אין להיות חפץ בהם ואינוי רוצה לדבר במ ולספר אותם מהסיהם ילחו להם להזזל ואתה, אל תתראהם עליי רבי אלתרו עד רבה, מייחדתי לדידי יוכלו להיות כפרת ישראל אפילו תכף ומיד אתם חלילה אבל מה מדהיה רבי מנדלי להיכנס לתוך דבריו של אדם בסיפורי מעשיות שלך אמר אלתר ברוגז אוקם חותמו ומנענע בכתפיו וספתיו מרחשות בעינו לבין עצמו פיו כסק נקוב, אך מנה ליצלן תשעה קבין של שיחה יוצאים ממנו קלום יש צורך בסיפורי מעשיות שלו ויודעים אתם למה הם ואחר אמירת כמה פעמים דחפת פישקה במרפקו ואמר לו, נעומה בקיצור, אתה מציט מה היא פישקה התחיל שוב מספר כדרקור מספר ואומר יום עובר ויום בא והקרה ביני ובני שתי הולך ומתרחב היא מתאכה עוד יותר עם הממזר וחווה ביניהם מתגברת עושים הגודה אחת ומכזירים על הפתחים כאדון ואדונית שניהם יחדר ואני איני מקפיד עוד על כך ליבי הרי הוא לגיבין את העלובה ואיני משיח דעתי ממנה אפילו שעה אחת לכו לכם, הייתי אומר עליהם לכו שניכם אפילו לשאול תחתיה ואין בזה שום יקוב מצדי כל הבתים הרי לפני חיהם הולכו ואיך חנקו בהם שנפגשתי פעמים אני והזורי יפה הזה בשעת החזרה על הפתחים היה הממזר מציץ עליי במינוד ראש כמליג לי ואומר, אחי התחכמתי לך ואני הייתי רוקק בפנה והולך לי לדרכי מהרער בליבי, ואם אתה מתייל עם מה, מההניה לך? שחור שחור ממזר, הלו ועשורה עליך המדינה אהה, אכן אף אני נתחכמתי לך התבקה ממזר והתפקה וברוב הימים נתפה לי סבא אחד מבעלי ברית הממזר רשה, ערום וגנב כמותו והיה מחזיר אימי על הפתחים ועושה בי עסקים טובים הכל היו נותנים לו איש כמתנת ידו ברצון או בעונס כך היה למוד ברמאות להקן פניו אקימה משונה מעוררת רחמים, ולרמוז בידו עליי החיגר העלוב נהנח וגונח מליבו וכולם מאמנים שהוא אב רחום ואני בנו האומלל אכגיר איתב, הייתב אכגיר פשק בני כך היה אומר ודוחה אותי מאחורי לתוך בית אקם צורתך תחשית שלי והתענח במרירות אתה הכלב בשביל ענחה שלך ישלמו להם במיתיו כספם בדרך היה מלמדני הלכות פיסח ובנתיים היה צובת אותי ומקללני לא מתוך קס ואיבה אלא מתוב לב פעם אחת היכני על ציפור נפשי מקרה בה כמסחקי ביכול עד שכמעט נשמה לא נשאר רבי מעוד של נדבה היה נוטל לא, ובכוש היה איתי מוציא פרוטה מכיסו למה לך כסף פישקה היה מלגלג ואומר הלא אתה נחמד מקסף ומפז רב הלוואי שלא יתרא מזלחה תחשיתי היקר ותהצולה על ירחחה וחולה בכל עבריך כל הימים עד יציאת נשמתך פעם אחת משעת דחקי הייתי טובי המידו חלקי בחוזקה ומציק לו מאוד הוא חשרה שאני טוב אוכח ואיני פוסק פתח על היפיב ואמר דום כלב חיגר כלום בחינם תיסה בהגלה שלי כלום בחינם התפל בן ואלה סרוכה כמותך ואנה הגחה אימי על הפתחים צעול מה דרך ארץ אני אבוא בקובלנה הלכה להשטחה אני רוצה להרבות שיחה עםך ולא ידעת איך אני יודע אלא את השטחה היא משרה אותך לי מידה באה לי זכורה זו ולא אני עתיד לתן דין וחשבון רע היה עלי המעשה רע מאוד עכשיו הוא עובר לי קשמש בצהוריים שאני משמש לכנופיה של קבצנים מה שחדו לצוענים הם הוליכים אותי כדי להרעות מומי בקהל ולעשות בזכורה את השתי נתלו ממני צדו הכת סיפור במירמה והיא עוד תשיט ידיים רשיים אלה להיות להם עזר כנגדי הלאה היא עשת נזכורה ומחרה אותי ביד גנבים ורמאים הווי אין אמת אין כל ספק שלא יראות חיים היא משתיל לעולם ואם כן, להישב כאן בכנופיה הרשעה הזו למה לי? עברך מפניה עברך עוד היום שעה אחת במושב חטאים אלה עברה היא לפני המקום הלו, הם בני אדם ראים שאין אלוהים בליבם פורקים מעליהם עול שמיים ועול דרך ארץ בתיילים הם מכל מלכה ומתילים עצמם על הציבור מוצצים דמהם של ישראל ועוד סוננים אותם וכשפשתי במעשה אם מצאתי את עצמי פגומו משונה ממה שהייתי קודם להישיבתי בחברת רשעים אלה הרבה מידות רעות למדתי מהם אין עיצה להיפתר מצרותי אלה לברוח מפניהם אבל איך אוכל להניח אותה את הגיבנת שלי אותה שעה הייתי כעומד בווער שחת מצד אחד כל קורא לי למה הנשמתך פישקה מהר היא מלט מזה ומצד אחד הגיבנת כל תיתן פישקה פישקה למה שווה קטנה ואני אינו יודע מה לעשות לחוס על נשמתי ולברוח או לחוס על נפש הגיבנת ולהישאר בשחת עם מה יחד ולבסוף גבר יצרי ונשארתי אוי לי בתוך הכנופיה הרעה אמרתי איך חכמה ועם מלט עם הגיבנת ביחד אבל חשבתי ראיתי שגם זה אבל ואפשר לי לעשות כך אלה דווקא לאחר שהגרי שתשתי ועכשיו כשאני נשוי הרי לתחליט מה הטפל בריבה כל הימים והבאתי עליי ועליה כללה ודיבת רבים תקנה אחת יש וגטו אבל כלום תעסקי משתיל לך הלו היא אישה וכנתרמית ועושה הכל כנגד רצוני להחיס שני ולצער רעיני אף על פיכן אמרתי אשתדל בדבר זה ולפי שעה שאמרתי את הדבר שלא יתבדה לשום אדם מי שעה שערה לי אותו מעשה בהייסבא לא הסכמתי לחזור על הפתחים עם מי שיהיה מבני החבורה אלה יחידי סירוף זה עלה לי בעינויים רבים אבל אני עמדתי על דעתי ואמרתי שוב אני רוצה להיות דוב בדי הצוענים הללו הממזר וחברו דעתם לא הייתנו חמיזה והאו לי את זאת בפועל קפי הם פעם אחת עיקוני ואמרו לי מה לנו להוליך אותך אימנו סחורה נעה אם אין רצונך לעבוד אימנו להסתקר לכ מימנו לעזאזל בסמך רבה אמרתי אני אליהם אלך בסמך אפילו מיין באותה שעה אבו לי את אישתי את אישתי אבו לי מסתכלים איש בפני חברו ומוציאים מפיהם זכוק גדול ועתם על אותה ובינו מדעתכם שאין הדברים אבו לי את אישתי אלא המטלה ובליבי ביטרתי עליה ואמרתי תקבל קט ביטורין ותהה שלכם עד עולם אמת צער גדול היה לי מנמקות שהוא קטי על קשיות אורפי אותן בעהבה אומר בליבי כשיראו אותי עומד במרדי ואינים או אילהם יתנו דעתם להיפתר ממני והיפתר על ידי זה גם אני מאישתי סוף פרק כפ' ספר הקבצנים מעט מנדלים או חר ספרים ספר הקבצנים פרק כפ' This is a LibriVox recording All LibriVox recordings are in the public domain For more information or to volunteer please visit LibriVox.org Read by Omri Lerno Jerusalem פרק כפ' מתוך ספר הקבצנים מעט הסופר שלום יעקוב הברמוביץ המכונה מנדלים או חר ספרים בתיה אמרתי להישתי כשנתייחדתי אימה פעם אחת בבית מכניע עצמי לפניה ולגילוי דעתה בדבר הגת נתכוונתי למה בתיה תצערי מכך תהה כפרתי פישקה משיבה הילית שובה קצרה הלמה אמרתי לה כמתראה אני שלום ואת למלחמה פישקה את אומרת תהה כפרתי ולמה אם להיות כפרה אין רצון חרא ברור לך מתה אחרת מתה משונה, מתה חתופה אמרה בפנים נזעמים נרתת ממני לאחוריה לאורך ימים תחיילי בתיה אמרתי לה בלשון רקה דייך בתיה דברי רוגז וקינטור ומתה נחייה בכיבה וראות כדת ישראל כפרת ישראל תהה אתה פישקה תפה שלך עם לך ביחד בלבי אירה אותי היה עת כפרתי מועת והממזר שלך ביחד ובפה אמרתי לך בת ישראל אינו נסים אותה עם רי אינשי אם לחיות אימי אין רצונח מי חופה אותך חס ושלום הרי לכך תקנוגת בישראל או חבוטה או מיטוטה עם רי אינשי ידעתי ידעתי באותה החצופה החשקה נפשו להיפתר במהרה משתו הוא אומר ולהיכנס לחופה עם יפתו הבזויה והמנובלה לא לא יהיה הדבר הזה ולא יבוא תמותו שניכם יחד ותאוותכם לא תתמלא שבועי מלפני שלא יתקפר עבון החצופה עד עולם וכך אעשה לה במוות מחיים שומעת פשקון פשקון ייכנס בעבי עבי עבי עבי אישתי הרים על כולה וצעקה כל כך עד שעקרתי את רגליי וברכתי אוי והבוי היה לי אוי לי מעצמי שנעניתי באינויים קשים והושחרו פניי כשולי גדרה ואוי לי מהגבן את העלובה שנתלה חלקה ביסורים וסבלה בשבילי אישתי הייתה נוהגת במנהג גבירה עם שפחתה בשביל דבר קל שלא קרצונה אנשה אותה בחיימה וגם הממזר עשה בשפטים מצידו הרב אמר היה לשניינו ושעה מאוחרת בלילה כשהיו הכל ישנים היינו מתגנבים ויוצאים החוצה כדי לשפוך זה לזו וזו בלבד הייתה לנו תנחומים באוניינו ולחצינו פעם אחת ישבנו בלילה לפני בית הכנסת הכוכבים מזהירים ברקיע שקט ודממה מסביב אין שם נפש חיה וכל אדם ורוח אלוהים חרישית מרחפת בעביר היא יושבת על אבן גדולה אצלי התופה אוכפופה באיני הנותפות דמעות ומנגנת בלחש אותה שירת תוגה כדרכת עמיד אבא שחתני אמא אכלתני ושירה זו לליבי כמדקרות חרב אני מדבר עליבה עוד מעט ירחמינו השם ויפדי אותנו מכל שרותנו מנחמה מנחמה ומנבל אנו חיים טובים ורוב נחת להתיד לבוא בבית המרחץ כסלוני בירצות השם וירים את מזלי את מנה שם לשומר הכלים והיא גם אפשר להגיע שם לחיונה להיות מטבלת ומשמשת את אנשים ובית המרחץ לב דווקא לך שהרצה הקרוש ברוכו יזמין לנו בחיסלון פרנסות אחרות הרבה פרנסות יש לו שם כיסלון הלא ארץ ישראל היא להעניים להיר גדולה ובטים הרבה בתוכה בתושבי התמימים ופשוטים ואינם חוששים למנהגי העולם המתחדשים בכל יום הכל עושה הישר בעיניו ואין מוכה בידו בעלי בתים עמידים למשל רשעים ללבוש קראים ובלועי סחבות קרצונה או לתייל בשוק בחלת למזוהם גלויי חזה או גלויי עקב ואין מקפידים ולהפך עניים ואביונים יוצאים פעמים בלבוש משי ובצבעונים וגם על זה אין מקפידים קשה להבדיל שם בין אשירים ובין קבצנים לא במלבושם ולא בנימושיהם ודרכי הם ומעשים בכל יום שגבאי צדקה הרבה קבצנים הם להם עושים קופה של צדקה מעיין פרנסתם ויונקים ממנה עם האשירים ביחד אלו לאלו מסיים וחיים יחדיו באכווה וריאות אין עניות חרפהי לאדם והאושר גלויי במזל מי שיש לו מזל מייד מתאשר קמה בני אדם שם שאת מול היו דלים וריקים משרטים בזויים ושפלים ופתאום נתעלו והיו פרנסים ועוסקים בצוחי ציבור אשר לי אמרתי לה בנחמה שגם אני הדל והקטן את גדל בהמשך הימים ואת נסה לראש בעדתי ונזכה לרוב טובה ונכייש נינו באושר ובכבוד ובנחת אל נתלג לגילי אמרתי לה אל תלג לגיס גולתי אין אני מדבר דברי הווי דברים הללו שאמרתי אדם שם אלה להיות יהודי מאמין ווותח אך כסלון כסלון כמה נחשפה נפשי ליום זה שאת פתר מהכנופיה הרעה שלי ואמהר בסמך לח, לח, איר ואם בישראל אוי פשקה אין עוד כוח בלסבול אמרה לי נהנחה מתוך לבא שומחת ראשה על כתפי פנה השורה מעין בקשת רחמים אני מוסיף הוא מנחמה ביהודים טובים לעתיד היא, מסתכלת בפניי וסוחקת פשקה, אמרה לי בלחש אין לי בכל העולם גועל בקרוב אלה אתה אתה אבי, אתה אחי דודי וראי רעי פשקה יהיה נאמן לי ועל תשכחני היא שוואה לי חם בקדושתו של בית הכנסת שהמייתי מתפללים שם אותה שעה ובתוכה המפשר על יש גם אבי שלא ידעתיב והוא עד בעיני ובנכה היא שוואה לי שתהה נאמן לי עד עולם אומר אותה שעה הייתי מציק להשתי בתענות עותביעות על דבר גת ועיני מניחה עד שנגמר בינינו כך הממון ארץ אצלי במשך הזמן שהייתי מחזיר על התפתחים יחידי עליי למוסור לידה תכף ומיד ולא להשלישו בתורת פיקדון כדרך העולם וחוץ משיעבוד ממוני הריני מחוייו לשעה בית גם גופי דהיינו למסור עצמי ברשות בעלי הקנופייה הקבצנית שבמשך כל ימות הגשמים הבאים עלינו לטובה אסק בלי שום תענות ומענות מצידי דהיינו שתהליהם הזכות עליי להחזירנו על הפתחים קרצונם, בכל עת ובכל שעה והממון והחפצים שהתקפצו על ידי הכל תתול לה אישתי לכתובתה הממזר קיים דברי התנאים האלה בשבירת עצמותיי ושחק ואמר בשמחה מזלתו על ים ואני שוב נעשיתי דוב סחורה נעה אותו הסבא שוב היה מחזיר איני על הפתחים ואני ענוס הייתי להחגיר חגירה יפה כמצוות רצונו להתענח ולהקם פניי הקימות משונות ולעשות כל מה שגזר עליי לאחר הפסח בנו לאחת העיירות בנגליל חרזון בתחילת ביאתי לשם עדיין עסקתי לטובת הכנופיה ואחר כך עמדתי ואמרתי די, פה תהה גאולתי אישתי רפלפה בליבה ובקשה ממני לתן לזמן שניים שלושה ימים להתיישב בדבר ומייד חזרה בה ואמרה, אין, את גרש מחר מהרוב ושמחה רחב לבי והיה צר לי המקום בבית קמתי, מייצאתי החוצה הייתי מתייל כמה שעות ברחובות והגב אורך חזרתי בעהבה וברצון גם על הפתחים שהרי מה שעקבוץ מאיתה ליהו השעה שיחקה לי והצליחה דרכי החזרה מוצלחת על הפתחים כזו שבאותו היום לא ידעתי מעולם ודוגמתה אינה מצויה אחת ביובל ברצות השם דרכי איש מברך אותו בכל אין, בית, שנכנסתי לתוכו ויצאתי משם ריקם ומהזלי גרם ונזדמנתי לבית אחד שהייתה שם ברית מילה הקרואים היו מבוסמים וסמכים עמדו, והשכוני קוסיין כדי רביעית ופרוסת דובשנים גדולה ולחמנית דמלחותן התנולי עשר בפותות וחלט לחמחת ואני הייתי קובשת יצרי ולא טעמתי מהמעדנים הללו חלום אלא מצניע אותם בחייקי להביעם דורון להגיבין את העלובה שלי ולביא שמח אמרתי, היום בלילה בשעה שהכל ישנים ואני והיא נתייל בחוץ אצל ההקדש שם אתן המתמים תוכל ותהנה הלובת נפש זו עלו כל ים מהרעים דבויה וסכופה ושעה אחת של קורת רוח לא הייתה לה בחייה תתאום מרת נפש זו מדוב שני שהבאתי לה ותיידה שפישקה אך נאמנו דואג לה ושומרה כבבת עינו את בלאו יוציא מפיו והיתן לה הייתי מדמי לי איך אנו יושבים שניינו היום בלילה וניהנים היא תואמת מדוב שני וניהנת ואני רואה וניהנה ואומר יערב לך, התבסם לך ובטוחך אני מארהר יהי רצון ונוכל במהרה דוב שנין ביום חתונתנו אני מבסר לה ואומר, מחר תהי אישתי מגורשת ממני ברצונה ואני נגעל והיא שומעת וסמיחה אנו מבקשים תחבולות להימאלט מהקנופיה הרעה בחשר היו מצפים לישועה עם ירצי השם בקרוב כך הייתי מהלך לי על דרכי מחזיר על הפתחים בסמך ומדמה לי ישועות ונחמות בדרך פגע בישועב מים וחדיו מלאים על שכמו ופגישה זו הלא לדברי הכל סימן טוב ומזל טוב בקיצור פישקה אמר אלתר מביא לתפישקה כדרכו בקיצור סוף דבר מה היה יהיה חך סופו של הממנזר ירקבו עצמה רועילים, אמר אם נגזרה גזרה רעה על האדם כל סימנים טובים שבעולם אינם רועילים לו כאילו עשר גויות עם קדים מלאים פוגעות בו בדרך שחזרתי בערב להקדש לא מצאתי שם את בעלי הכנופיה בשעת טעולי ביוחבות העיר יצאו משם והלכו לדרכם ואישתי והגיבנת שלי עם ההם דבר זה נעשה בעתיו של הממנזר ולהיפתר ממני באורמן התכוון כפי ככה יהיר הצהרון שיתאבחו בני מאב בבטנו כשם שנתאבחו כל חושי בי ומוכי והלבי שיחשך עולמו בעדו כשם שחשכו עיניי באותה שעה הכוכב היחידי שזרח לי בעולמי המוקף בעננים כבדים שקע פתאום ונתעלם עבד סברי שוב יחיד אני בודד בעולם אני יחיד ובודד ואימא מה היא עלובה היא שעזובה וגלמודה היא סגופה ומעונה ואין לה לפני מי לשפוך פעמים את נפשה אוי יהודים כאבי כאב משנהו משעת נתילת הפרוסה הדובשנית מחייקי נשבר לבי בקרבי הרי אני אוכזה בחפי ומרטיבה בדמעות כדבר שמשתייר לזיכרון לאחר מותו של ילד שאשועים ויחיד להורב הוי צעק לי בי, הוי יחידתי העלובה והשוממה אפילו פעם אחת לא זכית לתאום טעם דבש בחיי חמרים מסתכל אני ומסתכל בפרוסה זו שהזמנתי הבשבילה וחורכה לבסוף במטלית כאבן טובה ומצניאה שוב בחייקי ממשש בפעמים ומהדקה ולוחצה אליבי כלום ידעתי מה היה לי סוף פרק כפבט ספר הכבצנים מעט מנדלי מוכר ספרים ספר הכבצנים פרק כפגימל This is a Librevox Recording All Librevox Recording ואין פאבליקטומיין For more information or to volunteer please visit Librevox.org פרק כפגימל מתוך ספר הכבצנים מעט הסופר שלום יעקוב הברמוביץ המכונה מנדלים מוכר ספרים פשק מניח שתי עדיו על פניו ופורש ובוכה מרגישים צרת נפשו שגדול צערו מאוד ואין מאיתנו דובר אליו דבר הפענו נפשנו מרא לנו ואנו יושבים שקועים כל אחד בהירהורי לבו אלתר שלי ממשמש בפעתו וחופף את ראשו מעביר ידו על פניו מימצחו ולמטה העברה אחת תוך שמגיע לסנתרו הוא מחזיק בזכנו בכל חמש ההצבעות ואומר עט עט נראה שהוא מבולבל ולא לכונם הוא מבולבל ודברים בגו ואף אני כמטורף מעשה פשקה נגע עד ליבי זה כמה וכמה פעמים הייתי תוהה ואומר בליבי ריבונו של עולם ההווה זו שפלוני שוגה בפלונית ופלונית שוגה בפלוני מה טבע מה שדבר זה מתרחש פעמים בעולם שמעתי אבל מה הוא לא ידעתי הברויות אצלנו היו אומרות שמעשה קשפים יש בדבר הווה גם על ידי צלוחית של סממנים ידועים ועל ידי מיני עסבים ידועים של מחשיפה גויה זקינה וזה שמחשיפות ואותן הגויות הזקינות מנסים מעין אלה וגם להרכיב על נרדה או מטתה אותו הבעל שהגן את השתו ולהביאו אליה ממדינות הים הרי ברור הוא קשה משבצה רעין הוא מקוים בעדותן של נשים, צנועות הרבה ושל יהודים קשרים השיגוש בעהבה היה מוחזק אצל אנשי מקומי למין מחלה מעין כדחת ונכפה רחמנה ליצלן פתוק ורוח רעה ועין מומחה לכך אלה בעל שם וכדר להבדיל כשהיו משיחים בכל אהבה היו מחזיקים בגבות איניהם ורוקיקים שבע פעמים ואומרים לא עלינו ולא עליכם בן ישראל בחסידות ובעקמת פנים משונה ולא עוד אלה שהיו מלגלגים עליהם לגלו גדול כדרך שמלגלגים על עד זוק שבה בעקרי במקומנו לא בא אלה להשירים או לקבצנים מופלגים ובעלי בתים מהבינונים לא ידעו המעולם ואני הייתי מתקשה בזה ושואל מה כזו למה היא דווקא מקט אשירים וקבצנים ודהי יש טעם לדבר ומה הוא הטעם של הגועה הזכינה הממנים שאמרו חכמנו דעתי לא הייתנו חם מזה לעולם אף על פי שהיהודים חשבו לזאת למינות ופיקורסות יהודי האח לא יאמין ממציאות מחשפים ומלחשים וברוחות ושידים יגעתי וביקשתי טעמו של דבר הכי מדומה לי שמצאתי אשירים שיש להם חלק בעולם הזה ומתפרנסים ברו והחוונחת והייתר ווייסור קרצונם וטוב להם לפיכך לבם פנוי להסכי אהבה לשמה או לא לשמה שעוד זה כמוס אצלם וכנגדם קבצנים גמורים שאין להם חלום בעולם הזה לא דרך ארץ ולא בושה אלא אוכלים ונהנים מייגיע כפם של אחרים וטוב להם שקדנים בהסכי אהבה וישות היא אתה מוצא אלא בפני אדם שבמעמדות העליונים והתחתונים ואדם ממעמדם של הבינונים כל ימיו הוא תרות במעשה ואין בליבו אלא הסכי פרמסה ראשית חוכמה אצלו האסק כל מה שהוא עושה אינו אלא לשם האסק ואף הנשואים האסק האישה נכנת לו בני דוניה משימו ותחשיטים והוא מתנה עליהם מקודם והכל כתובים ומפורשים בפרוטרות בדברי הברית והתנאים אם נתקיימו כמדובר הוא נוטל את הכלה והולך עם הלכופה עם השדחן ועם הבדחן ועם כל חבורת כלי הקודש שמרוויחים מאיסק זה הוא אומר לבפום בי הרי את נקודשת לי ולבנים תעשי כל מלאכה ותסבלי ותזתגפי אימי ביחד עד מאה ועשרים שנה עם רצונך לחיות ולא עולמות קודם זמנך זהו עיקר דבר שאני דורש ממך ואם יפה תומכו ערת חכמה או טיפשה אין דבר זה נוגע אלא הלך לעצמך ולא לי אישה דייה שהיא אישה אין לנו פניי להסתכל בנוי וחיוצה בזה דברי יהודים אנו סוחרים אנו חן בנים וסרצורים אנו תרודים בפרמסה איש יהודים שאינם מדברים כמעט אם נשיהם אינם אוכלים אימן על שולחן אחד ואינם מסתכלים בפני הן ואין בכך כלו הם חיים דעתם של שני הצדדים נוחה חייהם אלה אישי שבננו יראו חיים טובים אישי משתור כמו תינו מת האישתו של אחד מאלה יקברנה ונוהג בשבעה ימי עבלות כדת ישראל ומקדים פעמים ונושא אישה אחרת עד שלא עבור שלושים יום למתתה של הראשונה וכדרך זה הוא נושא את השלישית ואת הרביעית ואת החמישית עד האישה בהמטלה להלוך לארץ ישראל ולמות עם השם כל עניין הניסויים אינו ליהודי אלה לשם יצווה לקיים מה שציבה והקדוש ברוכו וכך היא גם אחילתו של יהודי בשבת שהיא אינה אחילה גסה כפשוטה כבשר ודם שצריך לאכול למלות קריסו אלא הוא אוכל בשביל לקיים אחילת ובסעודות והוא עדין בשטיית יין בפסח כלום להנעת ראש אותי היהודי מפני שהיין משיב נפש ולאחר אחילת קניד לך שמינים טוב ויפה ומרור חס ושלום אלא הוא מוזג לו את הקוס ונותלה בידו ומכווין ליבו ואינב לשמיים ואומר הערינו מוכנו מזומע לקיים מצוות קוס יהודי משלנו אוכל ושוטה ונושא אישה והכל לשם ייחוד אבל לא כן פשקה כל הדברים האמורים לא נאמרו בו לא הייתה הגבנת שלו נחמתו בעוניו אורו וישאו ומאז חייו כשאדם טובה הוא מחזיק גם בקש להצלתו ואם כן בצהרה גדולה ואומלל מאוד החזיק בה בהגבנת ונפשו קשורה ונפשה כשהנשמה כואבת ושוריה בצהר היא צועקת וסופדת ושפה אחת ודברים אחדים לה בתוך כל בני אדם לשונו של הלא והיא לשון אחת לכל בעיה עולם, לחכם ולהדיות יחד אם כן, מה אתם ההיא אם לבוש לפי שקה צעק לנו ונשתפך לפנינו ברגש ולחמים ונמלצים ובשביל שהדברים יצאו מליבו, זיעזעו את ליבנו כהמיית נבל בהיגיון בחינור כל תוכחתם של מוכיחים וספרי מוסר אינה מזהזדת נפשי ומביאה לידי חסד ורחמים כענחה מלב נשבר וחגה וכל עברה של כינור בשלמה אני שנפעמתי ולבוש לפי שקה הייתי כחולה מפני פיזור הנפש אבל סוסי פזור נפש על מה ולמה לו שהוא קים את הטעה הוא מתנהל איתו והצלטיים ולא אכפת לו כלל שתשעה בעב ממש משובה וצריך למהר ולהביא כינות לבני העיירות נותם מן הדרך לצדין ופוסע והולך אצל וסוסתו היפה של אלתר לא טובה אימי מןו לומדת מהסער ועומדת ורוחלת את אסף השדה כמותו וזה ממש כדבר המחוק בחדר כשהמלמד משיח דעתו לדברים אחרים דהיינו, הוא עומד ומנענע את התינוק בעריסה או מתקוטאת משתו אף תלמידיו משיחים דעתם מלימודם ועושים מלחתם רמייה ואני עושה באותה שעה מה שהמלמד עושה נותן את השוט ומעיים בו על סוסי ואומר לו דברי קיבושין והוא זוקפת אוזנב פושט את צברו ומושיט ראש לשונו בועט ברגלו האחרונה ומתריז ומצליף כנגדי בזנבו אם ככה אתה עושה לי וחציף כל ההי לא אחתם לך עוד אמרתי לו שבשות מקת מרדות דבר זה לא היה ניחלו ועמד קוממיות בהרמת אחוריו כלפי מלא אבל מיד נמלח ומשך את ההגלה משיחה חזקה והתחיל מהלך כדרגו ואפענו לתיישבה דעתנו וחזרנו לענייננו פישקה מספר ואני מסייעו ואלתר דוחק איש על פי דרגו סוף פרק אף גימל ספר הקבצנים מעט מנדלי מוכר ספרים ספר הקבצנים פרק קפדלד זו לבריווקס רקורדינג כל לבריווקס רקורדינג הם בפובליקטומיין לבריווקס לבריווקס.org Read by Omri Leoneau פרק קפדלד מתוך ספר הקבצנים מעט הסופר שלום יעקב הברמוביץ המכונה מנדלים מוכר ספרים פתח פישקה ואמר בגפי יצאתי מאותה העיר לאחר שנתעלמה הגיבנת והלכתי בדרך לבוא עודסה הולך ומצפה שמה הפגע בהקנופייה הרעה או אשמה מה על עודותיה אבל תקוותי לא נתקיימה מה שביקשתי לא מצאתי נה ונד הייתי ימים רבים וקצתי בחיי מתלתולה הדרך עד שליו סוף באתי בחסד עליון עייף יגאה לאודסה מר ממעות היו לי בעודסה הימים הראשונים גר ובודד הייתי שם ולא ידעתי לאן הלך ולמי פני הכל שם נראה לי חדש ומשונה אין הקדש ואין בטים הראויים לחזור עליהם בעיירות של ישראל ובמקומינו הבתים בטים כפשוטם בלא מלכת מחשבת ובלא צעצועים ופתחי הם לרשות הרבים גאה בדלת ונפתחת לרווחה ואתה נכנס מחוץ תכף לתוך הבית וכל כלי את השמישו של אדם לצורך אכילה ושינה הכל שם לפניך אתה צריך מעט מים לפניך הם לעביד של שופכים הראו בו הוא רחץ ידיך ואמור אשר יצר כחף צכה העבל הבית העבלת הבית הקטונים עם הגדולים פשוט יד וקבל ושקה המזוזה ויצא לך לשלום וגם היא בחוץ ביתו של ישראל ניכר קופה של אשפה וביב של שופכים שלפניו החלונות והקטלים והגג מחריזים עליו שבית יהודיהו והפברי יכולת המכיר של מיהו אבל לא חך מאוד עשה שם, הבתים, כביכול אינם אלא מגדלים גבוהים בשמיים נוראים ומשונים אתה נכנס דרך השאר למבור ושם, הרימה פעמי רגליך ותפס ועלה במעלות לעילה ולעילה ובקש את הפתח וכשמצאתה, הנה עדלת נעולה והיא עשויה מעשית צעצועים ופעמון לבית צידה ואתה מרגיש שאני אתה עובריה שפלה ולאחר שעמד אתה נרעש ונפחד שעה קלה תתחזק מעט ותוחז בחוץ של פעמון ביראה והכנאה יותר אבל ידחה רותטת אתה מושך משיחה קלה ובעצמך מתבהל מאותה משיחה מרופרפה כאילו, אתח את הדברים על פלוני ופגמת ביחבודו בית אביב ואתה ממהר ונמלת על נפשך וכשמצאתה, פתח פתוח לפניך מסית רעכה המבשלת והמשרת פוגעים בך ואתה עולה ויורד ואין בידך לא אתה עומד ותוהה ריבונו של עולם ירזו שבעולמך מה היא? ובטה מה הם? אם תרמיליהם איכן הם? ומה הם עושים כאן? כסה עובד טעיתי ברחובות ונסתכלתי באוברים ושווים שמה אראה אני בתרמילו ושאלו קיצד מחזירים כאן על הפתחים אבל כהפצן זה שביקשתי לא מצאתי ועד שאני סובב בעיר תולה איינב להבטים ופונה אלך ואלך כתועה אמרתי בלי בי האלה מזה ודאי אורחו אלך החרב וערעה מה מסב הוא בא לחצר אחת ואני החרב הוא עולה במעלות ואני עולה הוא נכנס לפרוס דור מלפנים ואני עומד בפתח מבחוץ בא לבית מגולך זקן ומראה הוא מראה פריץ בא לו האלה ונותן לידו כמנספר שעוציאו מתוך כיסו ארוך ורחב כתרמיל הגלוח מסתכל בשער הספר ומחזירו להאלם בעקימת חותם ובנזיפה ואומר הניחלי ועל תהי עליי לתורך בהבלכה אין לי בהם חפץ והוא מומד לפניו ביטפילה משבח את עצמו ואת ספרו אבל אין תפילתו נשמעת והוא יוצא נחלם בפחי נפש הוא יוצא ואני בא פושת יד הוא מקבל מאז של נחושת תכף בלא שום טענות ומענות ביוצא נהנה וסמח ואומר בליבי אתה הרי אני הולך בדרך אמת הקדוש ברוכו ממציא לעורגת פשטנו למוזג את יינו ולגרת מנהלו ומדריכו מציאה זו שזכיתי בה לא הרפנה הרי אני הולך אחרי האלם כאגל אחרי הפרה למקום שהוא הולך שם אני הוא אינו ברמזל בכל מקום שבה הוא נפגל כאן אומרים לו כמה נתרבו היום מיני בריות הללו ואין כוח לסובלם ושם אומרים יוצא לך לשלום אין לנו צריכים לכתבך ודך זה יוצא נכלם בידיים ריקניות ולי ברוך השם השעה משחקת והסקי טובים נותנים לי איש כמתנת ידו פוטה אחת או שתיים ואני מקבל בסמחה תמיה אני על אותו האלם ואומר אני זה מהי זה מינו כמו טוב לא ראיתי מימה ולחלום דומה שמינה גם מקום הוא שהיו אניים מחזירים על הפתחים בספרים הם, אניי הדורי חדש קבצנים משונים מלובשים כאשכנזים גמורים שותים שבעולם לחזור על הפתחים בספרים ולהתבזל להם למה לכם בשעה שמותר לפשוט ידסתם אני כמינה גבותי נוהג מחזיר לי על הפתחים בשטוט שלא להתחכם הרבה הוא מרוויח יותר מאחרים בספרי הם ואיך שיהיה שותים הם עם לב אני עשיתי את שלי ונתפלתי להקבצנים הספר הולך אחריו בחשי ובזהירות מרובה שלא ירגיש מהר מתחילה היה הזיווג או לאיפה החיוון שראה בן זוגי שאני עוקב אחריו לא היה הדבר מחלו התחיל מהפך פניו לאחוריו פוסע ועומד סירוגים כמתכוון להיפתר ממני ואני עשיתי עצמי כהולך לטומי ואין דעתי עליו ולביא אמרתי ממני לא תשתמט אחי עם גבר לא יוצלחתה בעולם ואף לעצמכיין חמועיל הרעילי אתה מועיל מאוד להורות לפני הדרך כיצד מחזירים על הפתחים אין מורה אין מורה הוראה וחכם כמותך ולבסוף נפגעתי עםו גמני נכנסנו לבית אחת בשרה שבא לבית היה מזמן עצמו לסעוד בא לו הקבצן שלי עם הספר והתחילו טענות ומענות ביניהם זה מגיש וזה דוחם מלפנת זה מדבר הקות וזה מדבר קשות זה אומר חך וזה חך וחך שבא לבית מתמלך אימה ומלווה את הקבצן שלי עד הפתח בחרפה ושם ראה אותי ומניע חמתו בשנינו גם יחד בגיעה ראה זו משותפת לנו גרמה שנתבדיה איש לחברו בשעת ירידה במהלות הציצה עלי חברי בפנים של רוגז אני מחזיר את פניי ואני יודע מה לעשות ממתין לא שילחו בראש ממתין לי שילח אני בראש וכך אנו עומדים שעה קלה ושניינו מטורפים שותפי פתח ראשונה ואמר מה אתה מבקש רבי יהודי וחלום אמרתי לו אני מבקש מה שאתה מבקש מה שאני מבקש אמר לי שותפי תוהה ומודד אותי בעיניו מכף רגלי ועד ראשי גם אתה מחבר אני אמרתי שהמילה מחברי אשכנזית דומה למילה חבר בלשון יהודית הוא רצונו לומר אני חברו בקבצנות ואמרתי לו אף אני אשכנזית קיל שונו כן הוא מחבר מה עשית שאל לי ואמר עשיתי ברוך השם אמרתי לו ולבי אני מערער לי הלבי ותעשה גם אתה כמו תה 40 פרוטות אתה לא קיבצתי מה שהם חיבור שלך עוד הפעם מילה אשכנזית אמרתי בלבי ודאי לשמי הוא שואל הוא רצונו לומר מה שמחה חברי פישקה אמרתי לו שמה אתכבד להכיר בישותך את פישקה אמר לי בכן ובאמת אקספתיים באהבה ורצון וחוות גדול הוא רגוע בידידות והיכרנו חיבורך הרי אני בעצמי עומד כאן לפניך לכלאז הזל גער בי ונס מפניי בחס וכצף גדול כשיצאתי מחצרו של אותו הבית ראיתי שותפי רץ בחוץ כמשתגעה נפנה לשמתה אחת ונתעלם מן העיים ישרתי עומד נדהם ותוהה על מין בריאה זו שיינו אלא שותם מטורף עד שהוא רח ומטון רוח שטות נכנסת בו ומתמלה חיימה על לא דבר כמדומה לי שלא אמרתי לא דבר להחיסו אני הייתי משיב לא אשכנזית כיל שונו הרי לכם יהודים מילים חדשות מחבר, חיבורים בורים והצלנו בלשון יהודית נאמר פשוט תרמילים אבל מה לי ולא ייקחה הוא אופל אמרתי ומייד חזרתי בי דרכיו ראיתי איך הוא חוזר על תכן עדיבים מאכינו בני ישראל בספרו והם אין האמרוצים לקבלו ומלבינים את פניו מתמלאת ילב רחמים ואמרתי לא אותו את הנעליו הזה אלא אותם את העולבים ייקחם אופל סוף פרק קפדלד ספר הקבצנים מעט מנדלי מוכר ספרים ספר הקבצנים פרק קפי זו לבריווקס רקורדינג כל לבריווקס רקורדינג הם בלבינים לבריווקס לבריווקס לברווקס.אורג בי אומרי לרנאו ג'רוסלם מטוח ספר הקבצנים מעט הסופר שלום יעקב אברמוביץ המכונה מנדלי מוכר ספרים לאחר ימים הכרתי את העיר עודסה יפה יפה ידעתי את רחובותיה ושבקיה ומוצאיה ומבואיה גם תפסתי מן הגמקום וידעתי כיצד נכנסים לתוך הבתים למה עודס אדומה שיש במנעולה דבר סטר ולב כל אדם יכול לפתחו אלא מי שבה בסודו מחיוון שדוחקו בדעת מיד הוא נירתה ממקומו והקופסה נפתחת לפניי נגולו המון בתים נעותים להסקי פרנסתי עם כל מעלות טובות של אותם הבתים במקומינו ועניים, הלא מצאתי שם עכשיו עד בלידי המונים, המונים מכל המינים עניים בתרמילים ועניים בלא תרמילים שאין כדוגמתם בכל העולם ירושלמים, יהודי פרס ומדי שמפתפתים בלשון הקודש יהודים ישישים ותשושי חוח בקבצנים עם נשים ובלא נשים מיהודים אלו שעולכים למות ולהיקבר באפר ארץ ישראל ובינתיים הם קובץים ואוכלים ושוטים ופרים ברבים על חשבון הציבור שם אגונות מבקשות את בעליהם יהודיות, חולניות ויהודים רצוצים שבאים לרחוץ בלימן שם בתלנים עידו ישן, שהם מצויים מצן יהודים קשרים בבתי מדרשות ובטלנים עידו חדש, מגולחי זקן שמצויים מצל מסכילים עבריינים בבתי עליזים ובטי מרזך שם אוויונים מגוחצים ומקושתים כאשרים אלה שהם אוויונים גמורים ואין להם חלום ואלה שלכאורה יש להם בתי חומה אלא שבתיהם מתמשקנים והם דלים וקבצנים גדולים ומשונים כמה עניים מעניי מקומינו שפגשתי לא הספיקו לגמור את ההלל הגדול על הודסה אף על פי שאינו יודע מה מתאנגות העולם הזה מצאו להם בה אדם אחד מהם הסביר לי מה בין אני שבעיירות אצלנו ובין אני הדר כאן שם אני אוכל פת חריבה ברוגזה ובדאגה וכאן הוא אוכלת פיתו והכתרינה בשוק מנגיינת לו הכתרינה בהודסה היא במהלה אליונה ומצויה בכל מקום ברחובות תיתן כולה הכתרינה בבתים הכתרינה ובבתי משתה הכתרינה, בקרקסאות הכתרינה ובבית הכנסת להבדיל אף שם הכתרינה תשועות מלאה הודסה הכתרינה מלאה דיצה פסנטרין וסומפוניה מצויים בה תרועה וכל זמרה בבית משתה אתה רואה שטויי יין מי שלהם אומרים שיר אגבים על עלמות יפי פיות בבחיה ובצהלה כאחת וכנגדם חיתנים יהודים מבוסמים יושבים ומנגנים פסוקי דזמירות או אדם יסודו מאפר בגילה, ברינה ובשמחה רבה פעם אחת הייתי מהלך בצידי הרחוב פתאום דיכיפה עצומה בגבי אמרתי מחד מעוברים ושווים תחפה אני בשוגג והיין להשגיח בה אבל מיד הרגשתי עוד הקאה אחת בגבי וכאילו היא נעשה את בכלי עץ החזרתי פעמי לאחוריי וראיתי את יום תל חתן החולרה את יום תל זה בין ערי זה שהוא קיטרה מחוסר שתי רגליו חריכו וסמוחות של עץ כמין תבלעות קטנות בשתי ידם ויונטיל זה יושב לפניי ברחוב ידו אחת למטה על תבלה סמוכה לקרגעה ואחת אוכזת בתבלה למעלה נטויה כנגדי תולה אינב בי וגחיך ונהנה מפגישת רעים זו גם אני שמחתי ביונטיל חברי הנהמל בחיסלון, שהייתי מרקד לפנה ביום חתונתו בבית הכברות בשעת החולרה רחמנה ליצלן נתן ליונטיל שלום ואמר שלום עליכם פישקה הפתר כאן באודסה שלנו ומה אתה אומר פישקה נעה היא עודסה שלי אוכשרה שאני אוכם את חותמי ואין כן עודסה גדול עליי כל כך נתראהם קצת ונגעתי אל עצמו ואל בסרו ופתח ואמר שמה אתה אומר כיסלון שלך היא איר? התולת שבתוך הצנון אומרת שאין בעולם דבר מטוק אימינו אמטן נפישקה אמטן מעט וערכה את עודסה שלי ונראה מה אתה אומר אחר כך יונטיל סיפר לי את כבודו הגדול בעודסה כיצד הוא זוכל על ירחו וניהנים בחנויות הרבה מקבלים אותו ברצון ונותנים לו בעין יפה הוא מתפרנס בהוכשם בכבוד וטוב לו הוא חששי על טבע לשתוג ייחך ואמר אישה נעה כביכול נתנה לי כיסלון מוצא אשת חולרה כלום נמצא טוב ועל וואי הגדים החולרה לתורדה מן העולם עד שניסט לי לכאורה מעלה יש בה שהיא מחוסרת שפה תחתונה ההפלפיכן כוח לה בפיה היא דברנית וצעקנית מקללת ומפתפת הרבה יותר מבעלת שתי שפתיים בריאות הנצא ואין תחבולה כנגד האישה אמרתי בליבי אישה רעה צורקת אפילו כשאין לה שפה אחת ואפילו שתיים ואפילו כשאין לה גם חותם והיא מתנפלת עליך אפילו כשהיא סמויה בשתי עניה סיפרתי ליונטיל בקצרה את המעשה בישתי הסומית ואת כל היסורים שקיבלתי בימי נדודי מידה ואמר לי שוט תעשה מה שאני עושה רקוק עליה וגומר תלך לה להזזל מה עסל כעדתך יונטיל תלך לה להזזל אתה אומר להזזל בלוגי את הרעה אני יהודי ולישה אישה אני צריך לישה אישה אתה צריך אמר יונטיל מסתכל בבלג חייך הפשקה שקיסלוני גמור אתה השתקה כאן בעוד עשה וברוב הימים נראה מאותה שעה ועילך היינו מטועדים לפרקים אני ויונטיל ונגררים שנינו ברחובות העיר הוא זוכל יונטיל לא היה מתכוון בטיול זה לשם טיול בעל מהאלה כדי להראות לי את עודסה שלו ולהתפער עליי ברחובות נעים ובבתים יפים ובשער דברים מעולים כאילו כולם שלו וטובת הנעה יש לו מהם כל פעם שהרעה נדבר מה היה מציץ עליי בפנים מביקות מגחך בנחת רוח כאילו על ידי רחוב נעה פלוני ועל ידי בית נעה של פלוני יתגדל ויתעלה בעיניי היה דוחף אותי בצד ובקטף ואומר מה הפשקה נעה היא העיר עודסה גם בחיסלון שלך שמע ראית כזאת פעם אחת הראה לי פרדס העיר מנגד לים השחור בשעה שהמונים-המונים מהנשי המקום היו מטיילים שם כפי שהרגשתי בו לא היה מעיז לבו שמוכלו ועמד מרחוק ממעך לי בצדי כדי שאתם דעתי על פרדס זה ואמרתי לו מה ומה ומה דבר יונטיל ודאי עיר נעה היא עודסה אבל חבל שבני אדם אין בה הגע בעצמך כלום ראויים בני עיר זור שיהו קורים אדם וכך מתלפשים בני אדם וכך דרכי חייהם של בני אדם עד רבה בעצמך הבט אורה איך הגברים הולכים שם בפרדס שלך שלובי זרועי נקבות הולאות עבושה היהודים מגולכים והיהודיות מגדלות שיער השים לעסור אחת לאחוריהן ומחבדת את הרחוב והתעצבה פתוח את פתמות הדדים כמה מחוארו וכמה מגונה דבר זה מייתנו וואו לכאן יהודינו יהודים כסלוניים והייתה עודסה עיר נעה כדוואי נעה ביושביה ונעה במנהגיה לא נתילוקרת ירחום משם וזוכל ומדדה אותי אימו מחריש ושותק ודאי משום שנסתתמו טענותיו ולא היה לו מה להשבני בדרך פגענו בשני בני אדם מדור חדש ופשעתי יונטיל ידו להם אחד מהם עמד וסח אימו ונתן לו נדבר והלך לדרכו יודעת אף ישקע מי אלה אמר לי יונטיל בגאווה באינב מנצנצות מרוב הנעה זה שנתן לידי הוא ראש המלמדים בתלמוד תורה שלנו מכירי הוא שומעת? מודיעת הפשקה שבא על צורה הוא צורה הזו לכל סון אי אמרתי לו רוקק שלוש פעמים ממלמד זה אני דן אתה מה טבע של תלמוד תורה כביכול כאן אצלכם אני שואל אותך יונטיל איך אין אתה מתבייש לומר זה שהוא אדם טוב ובא על צורה הוא אוי איך מצט כאן יונטיל הייתה כאחד מאנשי המקום הזה גם זה לנו מלמד זה מלמד ורבי הרצלימאזיק להבדיל מלמד רבי הרצלימאזיק שלנו מלמד בתלמוד תורה שבקיסלון הוא יהודי בכל פרטיו את כל העיר הוא מלא ועושה דברים הרבה שאין להם שיעור מי בהלויית אמת הוא מי בשידוכי מי בבית הכברות באומרי תהילים הוא מי בלומדי משניות ומי במיניין המתפללים בבית העבל הוא מחזיר רבי הרצליק כדרך העולם על הפתחים אחת בשבוע הכל נותנים לו צדקה לתוך ערנקי שלו ברצון רצו בשמחת תורה עם נערי תלמוד תורה לבתי העשירים ובאמירת משברך נותנים לו שם קוסיין לקידוש הוא צועק צום קודושים והנערים עונים לו מי מי הכל כדוואי וחכנעה חכייה וזה השכנזי הפרנסוייז שלך מה מתעם יש בתהילים שזה אומר ובמשברך שזה מברך ומתעם יש בקידוש שהוא כביכול מקדש ובהלויה שהוא מקיים אם כך אתה אומר פישקה ערי טעיתה טעות משונה אמר יונטיל נכנס לתוך דברי המלמד שלי הרי הוא אינו מקיים כל אותם הדברים שאמרת מה משמע הוא אינו מקיים, איך הדמי מלמד בתלמוד תורה לא יקיים אותם הדברים לא יומר משברך להשירים ולא יקברם ולא הוא קובר אותם נכנס יונטיל לתוך דיבורי ואמר הוא קוברם פישקה קוברם אלא שהוא קוברם קבורה יפה בדרך אחרת ואני אותם עוזני משמו הדברי יונטיל ואומר לו דייך היונטיל דייך והוא אינו מניח לי והולך ומדבר יודעת מי הוא זה שהלך עם המלמד זה אחד זה העיר בריאי יפה מזכן בצרכי ציבור כמו ארון יוסי שטיל פייבר שם אצלכם דייך היונטיל דייך צעקתי בכל נהימה עד שעוברים ושבים שמעו ותמחו לברנש זה אתה קורה בריאי יפה בריאי יפה כרב ארון יוסי אמור על כל פנים להבדיל זדקה נופעות רוממות אל בצורתו ובגרונו וממונם של ישראל בידו מעות של זדקה ושאר מינים המונות שהוא נהימן עליהם וכולם מאמינים שהוא נותל ויודע למה הוא נותל ולאי זה צורך הוא נותל ואז כאן זה באמונתו יחיה ואז כאן יפה שלך במזכה שיה אמינו לו באמונתו ואחדותו המשונה בפעות אב הקצוצות היינו אך נחלק יונתי ללאב ואמר בפעות ולא פעות היינו אך כמו שאני יהודי אט אמרתי לו מה באת ללמדני בדבריך אפילו אם נאמר שאין לחלק ביניהם לעימנות אבל מי אומר שהוא שבו גם לעניין הקיבוד במציצה וסנדיקאות תגידי בריאה יפה שלך מציצה זו הרי נראית כחוכה ותלולה ארבעים מיל מסביב עודסה בוער הגיינום עם רי אנשי בדבריהם אמת בצדק אף על פי כן אמר יונטיל מתכוון לאוקצני מותב לי לשב כאן בגיינום ולא בחיסלון בגן עדן יונטיל עודסה העבירה תועל דעת קונו ויצא לטרבות רעה אנו היינו מתדיינים תמיד זה עם זה משום שלא דרכיו דרכאי ולא מחשב אותי, מחשב אותיו וביחוד היינו חולקים על בית הכנסת שבעודסה ועל החזן ועל הרב שם זה חזן כביכול לבוש חלוק אדג גלכים ומתפלל בדרך משונה ובטעם משונה אינו נותן ידוע לחיו והגודלו מתחת לסמטרו בפיקה של גרגרת כדרכו של רב יחיל כל אוגמותר, החזן הבחיין שלנו כדי להוציא כל עוז ואהב מתוך גרונו ולשנותו לכל דק ולסלצלו בחמה וחמה סלסולים מתגלגלים ועוברים מצפצוף לנהימה ומנהימה לכל דממה דקה להפריח מפיו את הטעיבות להבליען בנהימה הרבה טבעות בגמיאה אחת ולפולטן בזו אחר זו בן נחת ובמתינות להתאדר לפני אהבינו שבשמיים ולומר לו יקום פורקן נעה ולהתכנן לו כבן צעיר במשברך בניגון שעניי קליבן הנמושות אומרים חס לו לחזן זה להטריח את עצמו בעבודה קשה זו אלא הוא בעצמו שותק על הרוב הוא חשב הוא מוציא דבר מפים מיד קולטים אותו משוררר הוא מתאימים ומסלצלים אותו בקופנון קולות משונים ומאורבבים באיר הבובייה זו היא, היא שירת המקלה אצלם תפילת אין כמוך שאצלנו היא תפילה חטופה ואומרים אותה בשפה רפה אצלם היא לעילה מכל ברכתה ושירתה להעריכים בה ומנגנים בה ביותר מוציאים ספרי תועה ועושים הכפות וכאילו אסחוקו לעשות הכפות בשבת כבשמחת תועה תומרו הרב איכן הוא למה הוא אינו מוכב ידם אבל הרב הרי לא טוב ומהם לא די לא שאינו מוכב בהם אלא אף הוא עושה כמוהם ולא עוד אלא הוא הולך בראש והילוחה הוא למושור לא כדר הבנן ואיני יונטיל הדבר טוב אוי יונטיל צורק אני אוי מה היה לך כלום יצאת תמידתך ואתה מטורב אדם העך השתתה והתפקר כל כך איש שמי כנסה רוח בעבי אביך אני צוהק הוא ראשי ואומר פשקה אתה שותה אין אתה מבין פשקה מה טוב הוא שראיתי שהדברים לבטלה יונטיל עומד על דעתו ואין לתקנוב ולהשיבו מטעותו כמרתי בליבי שלא לדבר משהו בדבר הזה תתהפך לה אפילו עוד דסה שלו אני אחריש ולא אחוש לחלל שמן יונטיל אמרתי לו פעם אחת לסה וליתן אימך על עוד דסה או מנהגיה אין לי רוצה אתה כשאורף ודבריי לא יחזירו לך למותב מותב שנדבר בעניין אחר אני רוצה להימלך אימך על עוד אותי מה יהיה בסופי בעניין החזרה על הפתחים מעשתי יש ויש היום אניים חוץ ממני הנופלים על הבתים כדי הרבה לרוב ביחסו בקרוב את אין הארץ ובעלי הבתים מתרעמים ומטרעים עליהם אני הייתי שמח בחלקי ילמנה לזדמן לי עסק כלשהו להתפרנס ממנו למה דן יונטיל איזה עסק יחשר לי יפתוח כאן ביקמתו הרובי שולחני כפי שכול דעתי אין אתה רוצה אמר לי יונטיל וחנות של מיני תחשיטים ודעתך ומה זה אתה רוצה על תהתלבי אמרתי לו אין עסקים אצל יהודים חוץ מבטי כמטורים וחנויות יש ויש אמר לי יונטיל יש בנו כמה מיני מוכסים זה של בשר וזה של לרות וחי יוצא בהם גם גבי צדקה בעלי טובות שתדלנים ועוסקים בצוחי ציבור ובמשי משם שהם יש בנו אבל זכור זכור פשקה להעסקים הללו לא תקרב לפתח ספר פרנסה של יהודים ולבחר בשבילך מיני פרנסות לא מעולים כל כך קרישונים יש לנו למשל מסע ומתן בסמרתותים הרבה יהודים מתפרנסים מסמרתותים רוצה אתה באיסק זה? לא נותן טעם לדבריי סמרתותים הרי נקנים בחסף והקונה צריך שיהיה בקי בהתלעה ובאיחוי הקראים ואני אני והדיות לא אומנות ולא חסף בידי בסמרתותי כיסלון או אפשר לעשות עיסק שם הזכורה הזו בזול ואין מדגדקים כל כך בתיקון הסמרתותים שיהיו מתוקנים ומגועצים יפה יפה סמרתותי עודסה ידעתי, ידעתי המריונתי נכנס לתוך דבריי אם בסמרתותי עודסה אי אפשר לך? תול בצלים ושומים במקומם תפוחים רקובים ושאר מני פירות מקולקלים אלא צריך אתה להידע שלפים אין הגם מקום אדם מיסים עצמו כסוס ומושך אגלה תאונה פירות ברחובות העיר ומכריזה להם עלי קולות לצוא כאן יחול אמרתי לו הוא מומחה גדול אני בהכרזה אבל אם שוח כסוס בהגלה אין מכוח וחוץ מזה הדרכו שהיא לדוחתה הכסף מאיים שמה נפישקה אמר ליונטיל עסקים בלא עמל וייגיעה ובלא שום מעות מקיס היא אתה מוצה בני העליה וחוץ מהאלה אינוי יודע חלום הם אורתה שמתדע מכל העסקים טוב לי המרחץ אמרתי לו בבית המרחץ של הקהל בקיסלון שגדלתי שם והרוח הבריאות הייתה נוחה ממני שקדנה איתי בעבודה ילמלא נסעתי את אישתי הראה כבר הגעתי שם למעלה גדולה אם באמת חשוב קצת בעודסה כדבריך הייתי בנאימי יונטיל חביבי יונטיל רכימאי וסייני להתיישב בבי בני כאן הרעי נינה יונטילי את כבודך ואת גודלך חן הציצלה יונטיל בפנים סוחקות ואמר לי פישקה עכשיו לא השבחה חלום לחלך המתחילה במחילת כבודך מרחצאות כאן ואחר נדבר חזרתי על כמה מרחצאות ונראו לי משונים מאוד הנשמה כזאת מרחץ יהה כבי דירה לכל דבר שם אורה ונקיות ספסלים מוצאים וחילים נעים הרעה בנחמה שהספקלריה גדולה וגם מסרקות ראיתי שם לפלוט את הפגדים שם מרחץ משלום אפילו חתון את אחת לויה כנגד התנור לא תראה שם כזה יהיה מרחץ אבחריהו לא אמרתי בלי בי מרחץ זה לא מקום מנוחתירו לא תואר לו ולא מראה ולא רח כמו למרחץ הקיסלוני ולהמקוועות השגחתי ועמדתי תוהה להן בסוחק מים במקווה בתעמם ובריכם ובמראיהם הם נראים אבים ומשונים משער מימות שבעולם ומיד אתה אומר הללו של מקווהם וכאן ממה מקווה צלולים כמים בעלמה שראויים לשתיה מה אתה הפישקה שאל לי יונתי לאחר ימים את אמרתי לו מה הוא אמר ומה הדבר הכל משונץ לכם הכל לא כמו שראוי להיות עודסה שלך לא מקומי הוא סוף פרק אף הי ספר הקבצני מעט מנדלי מוכר ספרים