 ספר הקבצנים, פרק חט This is a LibriVox Recording, or LibriVox Recordings are in the public domain, for more information or to volunteer, please visit LibriVox.org Read by Omri Lerner, Jerusalem פרק חט מתוך ספר הקבצנים, מעט הסופר, שלום יעקוב אברמוביץ', המכוני מנדלי מוכר ספרים. ובזרת השם, בתי שלם בעצמותי וברגלי, ואחת מהנה לא נשברה בכל נפילה שהייתי נופל בדרך, נתקל מחמת בהילות בעץ. כי מה זו שלה נופל ביר, אין בשם בזהיון חס ושלום, כי וזו שלה נופל בעיר, שבני אדם עומדים שם וסוחקים עליו. ולפיכך, לאחר, כל נפילה הייתי כאן בסמך ומשבח להקדוש ברוכו על הנפילה שבחסד. וכיוון שחסדו ידברך שמו גבר עליי, הרי היה לי פתח תקווה, כשהחזור למקום האגלות בשדה, אמצא את אלתר, עומד שם לפנאי מסוסים, אבל לחסד גדול כל כך, עדיין לא הייתי כדאי. ואלתר, אין נינו, ואני נראה את ונבהל כמי שנכווה ברותכין, עומד ודואג לאלתר. מי יודע מה היה לו, ואנה הוא בא, ודאי אין הדבר כפשוטו, וכאן מצא רוע מזלו מקום להיפרה ממנו, ומתוך צערי עליו, בעתי להצטער צער עצמי, אני מה עשה ומה יהיה בסופי. בדעתי היה לבוא מהר לחיסלון, ולעשות שם סחורה במיני ספרים הנמצאים אצלי הטראה באגלה, ולהחליפם כפי האפשר, בקינות הרבה, כדי סיפוקם של בני העיירות בכל הגליל כדרקי תמיד. הימים ימי בין המצרים, הזמן קצר ואין להבד אפילו שעה אחת, והיא משה חס ושלום כאן בדרך, הרי היהודים יהיו שרויים באריהם, בלא כינות, וישראל בלא כינות, הרי יהוד דבר שאי אפשר, כשם שאי אפשר לעולם, בלא רוחות. אני עומד ומדמה בדעתי תשעה בעב זה, שלהבה כמה משונה הוא. חסל סידור סעודה המפסקת, כאימו היהודים החילת לא קשים בחלה, ושלשלו לתוך קריסם ביצה מגולגלת ומתובלת באפר קירה. וחברים לובשים צורה זהומה, ויושבים על גבי קרקע בפוז מקאות חשופי עקב. פרושים אוקצים, הבנים השובבים, ברקנים בידיהם, ומזומנים לזריקה. כולם אינם מבקשים אלא לשמוע איכה, והנה אוי ואבוי אין כינות. השנה לא באמנדלי ולא הווי כינות. השרה יהודי, בכינה אחת, והנה דוחקה וידגוש ששוט, עירוב פרושים ושיתוף שערות. כל זקן ופעה מלאות ברקנים והלא קשיות והביצים מבצבצות ויוצאות מהפה של אחד לתוך אף חווירו. על אנשים לא הייתי מצטער שהן נוחות לבחיה והכינות אצלן, לאו דווקא. כל תפילה וכל תחנה וכל שהוא בצורת ספר, ואפילו אגדה ודיני ניכור הבשר, הכל שווים לפניהן, ועל הכל הן מורידות דמעות. על מה נצטערתי? על הזכרים? אף על פי חיין, אמרתי, אין להתייעש. אדם, מה שבידו לעשות, יעשה ועל ישב בטל. אלך, והבקש עוד הפעם. הכוכבים ברקיה מרמזים לי על האכילה. נוטל אני בקבוק קייש מתוך תרמילי, הוא מגיע פיו אל פי ושוטה. מרוב בהילות, אין לי טועם חלום, אלא לכם כזהית כדי שתתיישב דעתי. והרי אני חוזר, ונוטל את הבקבוק, ונושקו נשיקה של פרישות במלוא לא גמי. ואחר כך, נפטרתי ממנו והלכתי בחיפזו לדרכי. עוד הפעם אני בתוך היר, ועוד הפעם אצל הבקעה, הוא מיד ואני בתוך הבקעה. ולא אני אלא ענו, עוד אחד עםי שם. נפשי אינה אגומה עוד כבטחילה. אני משיח בני לבין עצמי מאינה מעורה של יום, ולביא טוב עליי. דומה שמרוב צער והגיעה ובהילות, לא כיוונתי שאור השתיה ושתית יותר מרווית בגמייה אחת עליו אריקנה. וגמייה זו היא העירה התרוכי והייתה מדברת מתוך גרוני בכל הדרך, והדברים היו שמחים מאוד. כך הוא דרכים מעולם. מגמייה יותרה, כלשהי כגון בפורים או בסמכת תורה, פי נעשה כמעיין הנובע. ואני מדבר על הייצים ועל האבנים, משחק מתוב לב, זכוק צדיק תמים. דבש וחלב תחת לשוני, ומתק שפתיי יפה ללב שומע קירטייה למכה. בשעה זו גופים מתפשת ונעשה קלוש כדבר שאין בו ממש. מנדלי מתפזר לחלקים דקים והחלקים סובבים ומרפרפים בעביר העולם, שלא להרגיש איכן הנקודה הפנימית והעיקר שבהם. ופתאום אני נעשה דופר צופים, ושני מנדלונים מתרוצצים יחד. אחד מושך לי הופיץ, ואחד לבוי בריק. שתי הרגליים המשותפות להם מתבלבלות שלא לדעת דברי משומעים. מנדלי אחד שואל ואחד משיב. הדברים היוצאים מפי מתפוצצים כבת כל, ומתגלגלים וחוזרים לתוך עוזני עצמי. והכל, כל משונה מאוד, ככל של התוקע לחבית ריקה. עולם הפוך אני רואה לפניי, ואני כחולם. ארבע טבע, אומר מנדלי אחד בקידה. בלילה כאן הולכים לאכן. חט, בהמה, סוסים הם להם. משיב השני וגכיך בנימה. הם עובדים להיות חמדו להם-הם. אין זה אלא חוכה ותלולה. בו, רב מנדלי, ישמר לעצמותיך אותה. אמת? יש, כמו שאני יהודי, יש פה. גם זה נפלתי אפילו. כמדומני זה עשרים פעמים. יקום במחילת כבודונה. לא מדרך ארץ מוטל להיות כך. ישר כוח רב יהודי. אני בשוטים ממשש מעטה. אני זה אינו אלא חוכה ותלולה. עיצים הולכים לכו לשלום. נלך בכנפייה יחדיו. אוי, מה אתם סורטים? כמעט שלא אינאי נקרו הם. תפה, תפה. רקוק, רבי מנדלי, בפניהם. מהם, ייפתר מיד, יש מהם. יצא נעשדי על שביל זה כאן להלך עם חול. טוב, אני כאן. ראו הלבנה כערת כסף. יפה כלבנה שבעודסה. חוטם לה, אינאים לה, צורה נעה. בו, הוא נקדש, נקדש הלבנה. שלום עליכם? הליכם, שלום. שלום עליכם? הליכם, שלום. שאני, כשם רוקד כנגדכה אני, ואינאי יכול לנגוע בכלל, יכול אני. רקוד, דודי, ונרקוד. אצ, אצ, אצ. לנגוע. כך, אוהבי. ופחד, אימטה להם טיפול, כאבן ידמוז, רוחה בגדול. לא, ביחך יכלו לרעה אוהבי. אוי, מה עלינו עומדים הם אלה האוהבים. מה ועל מה? מה פשעי שנולדתי, שאני חייני, שאני רוצה לאכול אני, שאני בוחי אני, מקאב לב, בצר לי. ראה והביטה, הגוף, אור ועצמות, חרס נשבר, עץ יבש. מחובות לי, פגעים לי, אוי, אוהבוי, תמיד. בין הייתי אף אני, לעימי, מגפפת הייתה אותי, מנשקת לי, אוי, יאלי, יתום אני, אין עם, יתום אני, ספוד ובכם מנדלי. אס, אס, מה איתונן יהודי? יהודי זקן, בעל אישה ומטופל בבנים, היח עומד ובוחה בלילה כנגד על בנה ואינו מתבייש. כבוש דימתך ודום, דום דום יהודי, הרוח לא ייסעקה. יזהר, הרי גדר לפניך. אמת, גדור דרכי, כמו שאני יהודי? גדר, גדר לפניי, גם זה אני תקלתי בו אפילו. ומה עושים עכשיו? אין מתעצלים, עולים, מטפסים עליו, וקופצים? ישר כוכחה, הרי נמוכן ומזומן, הרי נמטפס, מה עשה? אני מטפס, פה ריח בעביר, ועולה. והנה זה, עומד בשתי רגלי, אני בגן. בהוכבא, אורח יקר, יתריח נמה על הטוב, יסור, הנה, הנה. אני הולך, דודי, אני תס ועולך, כמה מרובה הברחה כאן. פול, קיתניות, ככל הים, קישועים אין מספר. יוכל, דודי, ועליהס ארבן. ישר כוכח, הקישועים, מעדני מלך, משיבי נפש, אוי, אוי, מקה בצידי, מקה זו מה טעמה, ומאיכני. מקה זו, בא מידו, של ארל, בריא וועל זרוע, שתפסני מאחורי, ורמז לי בהגרופו, שלא נעל לבו בשדה אחרים, ועל מטילת קישועים של אחרים חייבים הקוט. המקוט, הגדולות, ואכילת קישועים הפיגו את יעיני. שעה קלה הייתי עומד נדהם, כמי שנעור משנתו, והמילה הראשונה שיצא מפי הייתה כדרך הבריאות, אוי, מיד נמלכתי, מותב שלא אצעק, ועשה עצמי, כלא יודע חלום, ואני מחשקש להיערל כחלב, כביכול, מזנבי, ושואל אותו בניחותה בלשון הדיותית שלהם. שמע הייתה בכאן ברנש, יהודי, להבדיל, וסוסים, דברנה אבל הערל עושה את שלו, ואינו שומע אוכז בידי ומושכני דוחפי ניפעמים מאחורי דוחף ואומר בין שימה אחת בו, בו! אני עושה את רגליי, ועולך אחריו, שהרי אין מסרובין, לערל ואנו הולכים ובאים את בית אחד בשדה, וקרון רתום לארבעה סוסים עומד אצלו בחוץ. בפתח הבית, דחפני נב, והוא עמד אצל הדלת מאחורי בגילוי הראש. אין ברירה? הפני, פורי הראשי, מחכו ומאמיד עיניי כמטורף. אצל השולחן יושב סופר אחד כותב ודוחק את הנוצא שבכל רגע ורגע היא נפנת לתוך הכסת וטובלת שם, הוא מלחלך את פיה, לאחר שהתריזה והקיע לו כבודו על הניאר. הסופר שתיפולו מרובה אימה, מתראה מלאה ומגדפה בכל טבילה. שנייהם אינם נוחים זה מזה, ושנייהם כמתעוננים. היא אינה נוחה מידו הגסה ומשיבו שב המגונים, והוא אין דעתו נוחה מהקעותיה ומקתמאה. הוא דוחק אותה והיא מתרזת בפניו. באמצע הבית עומד בן אדם הדמוני, בעל קרס ופנים נזעמים וחפטורי נחושת נוצצים בביגדו, וגובלו ויראלו, ולותש איניו הקטנות, ובשעה שהשחור שבעין נירתה לצדדים, הלובן שבה נראה מעורב בגידין של דם. עומדו ומסלסל את ספמו הערוך מדבר עזות ער בשני בני אדם העומדים בכפיפת קומה אצל הפטח. אחד איש בריא ובעל קטפיים, בלורית מקפת ראשו, אורפו השמן מגולך, והגיל כסף באוזנו השמלית. ואחד דק וחחוש וזכנו מחודד עליבו הגוש פנקה של נחושת, ותומך מתה בשתי ידיו, מסכר בעיניו הקטנות, קוריה ומשטחווה בכל רגע. הדמוני זה גוער בין זיפה על בעל הבלואי, צועק ואומר בשל שלאות אותך לסיבירי אז כאן כפר כמותך. ועל השני הוא צועק את אורחה הפשוט מעלך הראש כלב נוול ובן בלי על טיפח רוחכה ואירוע חימך. אני עומד מרעיד ומרטית בכל עברי וחימת שלא פרחה נשמתי. בלבול במוכי וצלסול פעמונים באוזניי איני שומע ואיני רואה את כל הנעשה מסביב ואפילו דברי הכתרוג שהארל היה מלמד עליי לא שמעתי קראוי וכשהעמד האדמוני וגער בי ודיבר עם יקשות בלשון יבנית ניתוררתי והייתי שומע הוא מרגיש יפה יפה אום יד זרוע הנטויה בהגרוף רשע לנגדי ופה דובר נוראות מגדף ואומר לסטימתה, גנבתה חמסן ומבריח את המכס ומאיים עליי וקורה בזהב של שלאות, תפיסה, מקות מרדות סיביריה ופתאום הוא נותן אינב בפהותיי והוא כופץ מתוך כאסו ונותן מספריים מעל גבי השולחרן רואה, אני את פעתי מוטלת על גבי הקרקע ואיני זלגוד מעות איי, פע, פע, פע צבעתי שגדלה אימים ילדותי עד ימי זקנתי שרעתה אימי הרבה שמחה ויאגון בחיי אימי הרי הייתה חופפת אותה ומסלסלתה כשאני עדיין ילד לא סב עיינה מראות את תלתלי השחורים והיפים פעות שלא לתלוש ולחסר ממנחס ושלום אפילו סערה אחת פעה זו לבייתכן הייתה לראשי בימי טובה כשהייתי עדיין בריא ושלם בגופי וגם בימי הראה שהשיבה זרקה בבלואיתה לא הייתה לי לחיר פע וסייבתה לא בישה את פנאי חס ושלום שניינו זקנה קפצה לינו קודם זמננו וסינעת חינם ומפני מסתינים ומקתרגים ופגעים רעים וכל מיני פור ענויות שבעולם היי שמיים פעה זו מי נפגע על ידע ואם יש עבל בשערות סיבתי לבי צועק לה ובלשוני אין מילה אני מבית דומם לארץ כרחל לפני גוזזהה וטיפות טיפות של דמעות רותחות נושרות מעיניי הייתי מרגיש בלחייה חסופה והעלובה שהיא מתלהטת פנאי שנשתנו מאוד ודאי ביקשו עלי רחמים באותה שעה מפני שההדמוני הזה שינה את תאמור והתחיל מדבר לי רקות נותן ידע על כתפותי שערות ראשי הלבנות דמות פנאי וכל גופי העיד ובי לפניו על יושר לבי וכי מבקש לפי סני גער באותו הערל שבשביל קישו אחד פגע באיש שייבה ונהם עליו והבריחו מפניו והוא עצמו נתה לתקובאו מתהלך שעה קלה בבית הוא מצווה, צב לזה ויצא ומיד כל אופנים נשמע כל אין בול מקשקש בזוג והקרון הולך ומתרחק ולכל בני אדם שבבית הייתה הרווחה הסופר זורק את נוצתו ומשלחה להזזל זקן הכפר ומשמשו זוקפים את קומתם הכפופה ומירימים ראש וכל אחד מנעניה בידו כלפי חוץ כלומר ברוך שפתרנו זקן הכפר ממשמש בסערו בכל חמש עץ באותו מנעניה בראשו ואומר, אוי, כמה קשה פקיד זה היפס תקד מלכה כשסיפרתי להערילים הללו על הסוסים העובדים לי נתנו לי עיצה להלך להפונדק אצל לקפר הסמוך שם יש אתה בני אדם הרבה החוזרים לבתיהם מן היריד אפשר שמפייהם הציל דבר מה אני מגביר היית פרטי העלובה ונותנה לתוך היקי לחייה הירומה במטפחת אומר ארווה טווה ויוצא סוף פרק חט ספר הקבצנים מעט מנדלי מוכר ספרים ספר הקבצנים פרק טט זו ליבריווקס כל ליבריווקס ריקורדינג זרו בפאבליק דומיין For more information or to volunteer please visit Read by Omri Lerner Jerusalem פרק טט מתוך ספר הקבצנים מעט הסופר שלום יעקוב אברמוביץ' המכונה מנדלי מוכר ספרים אותו הפונדק עקיפו הוא קרקום הגלות וקרונות של עיקרים עוברים ושווים קצתם פנויים אין בתוכם אלה מעט קשה גבבה תאונים, קהילים וכל מיני מחר שהבעלים לא הספיקו למוחרם בעיר ונשתאירו אצלם או שלקחו משם בשוק לצורך את השמישם על גבי הגלה אחת שוכב חזיר מוצנה כולו בתוך סק שולח משם ראש חותמו לעביר העולם ונועק ואינקט עשיר זה הולכת למרחוק ומזעזעה את ההוזניים והגלה זו שהיא תאונה פקינוק דירות פרה מנומרת ומחוסרת קרן אחת קשורה למאחוריה והיא מתחבטת ומתאמצת בכל כוחה לפרוק החבל מעל צברה ולרוץ לקפר לראות את שלום רעותיה בדיר של בהימות שם שני שורים תמימים מלומדים בעבודה ונושאים עול קונם שיריכם מגדלה וחריסה מנעה עומדים ומעלים גירה בחובד ראש וויון גדול ובאותה שעה איזו של פונדקי שפחז עלי היצרה קופצת ועולה להגלה המלאה והגדושה מתגנבת ומכניסה הראשה לתוך תרמיל מלא וכשתואמת מלולוג מה מיד היא מוציאת ומשם בעיתוש ובחישקוש זנב אסת בחיפזון בנדנות לסתות וזקן כדי שישים נענויים ברגע ואגב איני המשותתות לכל רוח מפני חשש שקנה קלב, כפרי, דל וחחוש שנטגאל מן הקהונה וניזון לאת זקנה מקופת ההשפה של הציבור חיגר ברגל אחת וסובך של צערות תלוי לו בזנבו נושא איינב להגלה מרחוק ועומד ומסתכל בירעת הקבוד ואחר כך הוא מעיז ופוסעה ובאה מחפש ומריח ומוצא עצם יבשה שכבר אין בה טיפה של החלוחית וממאהר בנירתה עם מציעה זו שבפיו לאחוריו משתתח על הארץ ומגרם את העצם כשראשו מצודד ומונח על כפיו סוס חבוש שנפשו קצה בבטלה ארוכה לעמוד ולהתנמנם גלוי עיניים ותלוי שפה ואוזניים נמלח בדעתו להקביל פניהם של צמד בקרים שעומדים כנגדו ואוכלים מספו מתוך שק אחד ולהצטרף להם לזימון בסעודת הערב אבל, בדרך הילוחו גרם החת והוסבך סדנה אגלתו באופן אגלה אחרת וחישבה להתאפך ונתבהל סוסה של זו וקפץ ועלם מבין העבותות ובאת בחברו הסמוכלו נתראהם זה הסוס העלוב וצהל ועמד קוממיות נתראה השעה עז וקפצה על קלב הקפרי ולחצה את זנבו ועמד הקלב וברך פסוח ונלוג על שלוש רגליו מילל וצועק צעקה גדולה ומערה באמל ווייגיעה קבשתי לדרך בין ההגלות והבהמות מסתכל יפה יפה שמה אמצע כאן את הסוסים העבודים לנו וכך הייתי מהלך ובא עד פתח בית המלון מה שלפני ולפנים בית המלון לא היו החושים שבים מרגישים את הכל אחת אלא מזה אחר זה החוטם נתל חלקו בראש תכף בכניסתי כשעדיין אני בפתח עמד החוטם והתחיל מתעתש בכל רם מרח בלילה סרוכה של יש וטבק וזהי עק אחד נשתתק החוטם נתרגשו האוזניים כלי קולות שונים ומשונים דקים ועבים ומרוסקים יוצאים מגרונות ומתגלגילים ונכנסים לתוך האוזניים בראש גדול נתמלו האוזניים נתנהרשות להיניים שהיו תועות בחשכה מתחילה להבדיל בין דבר לדבר ובין צורה לצורה ראו נרדולק על שולחן הרוח הפתילה מתחרכת וסביבה אגילים אגילים של מעורי האש והקשת בעביר הבית המלא עד חם ותמרות אשן הקטורת ומיד קדמות עברים מבצבצים ועולים מתוך אופל בזה אחר זה נראו חוטמים למיניהם שקועים וסרועים משורבבים ורחבים כאבטיחים וקישועים ואחר החוטמים מיני זקנים ארוכים קצרים קדים ומכודים קוד קודי שעה ובלוריות ואחריהם פרצופים צורות זכרים וצורות נקייבות אלה מתנענעים ומתמותתיים ופניהם פני להבים מיין ואלה עדיין עומדים על רגליהם שני שיקורים שפרשו מן הציבור עומדים בפני עצמם מחבקים ומגפפים זה את זה ומנבלים זה את זה מבול מתוך רוב חיבה והצלם כפרית יחיפה מדובשת סמלה קצרה ממותני מדקרסוליים וחטונת בד מעשר אוקם שבי צברה פתוח עד למעלה מדדה גם היא בסמך ובצהלה תופחת בעהבה פעם על כתפו של זה ופעם על כתפו של חברו ומזרזתם ואומרת רב לכם חביבים שובו לכם לבתכם ואותם השיקורים הנאהבים והנאימים מוסיפים להתגעגי האיש על חברו מחבקים זה את זה בזרוע הכוחם וחוראים ביחד ונופלים על פניהם ולבסוף נצנצה קדמות יהודיה זריזה ומזרזה התופעה מתפחת ופען אוכרית בראשה הפונדקית בכבודה ווועצמה היא יושבת בעין חביות וחדים ועל השולחן לפניה הבקבוקים וחוסות ומיני מזונות גרוסקאות דגים מאושנים ומליכים ביצים ושאר פרפראות פיה נחל נובע מדברת עם כל אחד מהבאים ואינה פוסקת וידע תרודות בנתינת דברים שמתבקשים ובלקיחת כסף או שווה חסף ובכתיבה ציונים והגילים על חשבונם של ההוכלים והשוטים, הפה והידיים עסוקים ואין להם מנוחה רגע אחד ואני גר ויחיד בתוך הקהל הגדול הזה רבים אני שואל על עבדתי על דבר עסוסים ונותן בהם סימנים וסוף הדברים הוא כמעמר רבי אלטר בקיצור לא חלום כשיצו העיקרים מן הבית ובדרכם נתקרבתי על הפונדקית והשוט תחת זרועי כמנהג בעל ההגלה וכל כך למה מפני שהפונדקיות מחבבות את בעלי ההגלות ומשחדות אותם במעכל ומשתי ובשער דברים כדי שיח ניסו אורחים לתוך בתיהן השוט הזה שלא היא נכתיב מידי אפילו כשעבד סוסי היה פרקליט לי באותה שעה ונתן אותי לכן ולחסת בעיני הפונדקית ונכנסנו בדברי שיחה אני לא ארבע טבע והיא לי שנה טובה אני בלכישה איכן בעלך והיא בניגוד תמיה מה עליך ולבעלי אני מגמגם והיא ניא אומר חלום והיא מסתכלת בי ואומרת יהודי מה רצונך ואישה אני קוריאה ואומר לה ישר כוכך מסתכל בפנה הביטודה מרבה אימא שיחה ומספר לה מה שאירה לי והיא קף ידע מתחת לסנתירה ושתי אצבעות הלכיה מנענת בראשה ומנחמת אותי בענחה אני מדבר והיא נענחה וכיוון שעשיתי רצונה וסיפרתי לה הכל פתחה לי את עוצרה הטוב את פיה והייתה מדברת את כל האולי על רוחה מדברת על בעלה שהוא גולם ובשגדה ומספרת על בנייה ועל הסקי פרנסתה הוא היה דבר בליבה נעלם ממני ידידים היינו בשעה אחת ונודענו זה לזו בשמותנו עוד מעט ואנו משלשלים משלשלת היחוס וחישבנו ומצאנו שאנו קרוביםנו קרבת משפחה היא שמה חיית רעיני על שם אשת דודו של אבי עם מזכנטי חיית רעיני עליה השלום והנה שמחה וססון היא שואלת לי להשתי ולבני שלומם בעבר הבא וביחוד לדרוש בגינה שלום בני יחידי הבחור שלי שנעסה בר מצווה היה עריך ימים ושנים הוא שבא בעלה בעצם שמחתנו בישראל הוא בן שימה ואמרה אורח לנו אורח יקר רבי מנדלים אוכר ספרים שער בשרי ודברי האחרונים התאימה בגווה כשהיא סומכת גופה מזה ומזה בידיה ואמדה ואמרה כסבור אתה בעלי שלקחתנים עם מחליאות צעום לא אין לך להתבייש באוכשה במשפחתי והיא כבודך ותהילתך ריבונו של עולם מהרער אני בליבי יהי כרצוןך שאול ביקש עתונות ומצא קטר מלכות את חיית רייני בעלה של חיית רייני חותמו ביו ארוך נתון על פניו ואינו נעה הוא חנג את זה זכנו קצר והוא עושה ראשו ופה אותיו דומים לאניצי פשטן כשהוא שותק לסתותיו מנדנדות ונראה כלא עשת לשונו וכשמזמן את ביו לדבר הוא לוקק מתחילה את ספתיו והרואה אותו בשעת לקיקה זו יבין ויומר היינו בין לקיש, דאם ראי אינשי כשנתן לשלום מלמל בספר רפה שלא לדעת מה מלמל מהלוחו ודיבורו ניכר שהוא ברשות השתו והיא מושלת בו לימים נודע לי הוא בשביל שמשועבד להשתו נקרא במקומו חיים חנה של חיית רייני והיא שמשעבד שמשעבדתו נקרא את חיית רייני קוזק להיכן נסע אחר רוח ונתעלמת העדתה העמיד החיית רייני את בעלה לדין ואמרה לו מה היה לך גולם שכך שהיתה הנשמע כדבר הזה שיעזוב איש את ביתו וכל המעשה שם וילך לו למה נחסכר פתנו רבי מנדלי שלנו הוא יכול להודות על האמת ולומר שגולם אתה ושות תשבע עולם ראונה הגולם הזה עומד לו ולא עשת לשונו איך הנה איתה את בעצמך הראותי שלחתיני לגברילה בשביל סק בולבוסין שלחתיני התנצל חיים חנה לפני אשתו מקדים לקיקה לדיבור והמלמד זה הרבי היפה כלום חולה הוא ואינו סק בולבוסין לאכול הרי הוא יכול כי עשרה בני אדם הרבי הרי להוליך את הפרה אל השדה עם האגל הלך הרבי מצדיק חיים חנה את המלמד בפני אשתו הוא תאב שתשתוק ותלעוסת לשומך אמרה חיית ריני לבעלה מעמידה עליו פנים נזעמים ולא תשת אינה לו בחרפה ומיד יופך את פנה האלה עובלת על טיפולה המרובא שמטפלת בכל אחד ואחד מבני ביתה וילמלא היא הרי כבר היה הבית חרב ובין הפרקים היא מפסקת ואומרת לי בידידות בפנך המותר לספר הכל כבי פני אבא הלו עצמי ובסרית הרבי מנדלי ואני מתאמץ להניח דעתה של חיית ריני ולהשיב אפה מבעלה דרכי שלום הריני מטיר לעצמי לשקר ואני מחייב את כל הגברים וגם אותי בכלל ומתבדה על חתותיהם ואת כל אנשים ובייחוד את חיית ריני אני מקלס משבח ואומר כל הבעלים למגדול ועד כתון ייתנו יקר לנשיהם שעליהן העולם עומד ואם אין הן לנו מה ענו שמע חיית ריני ונתפייסה יחי רבי מנדלי אמרה בשחוק משונה שיש בו מעין חיבה ועורמה כאחת ומיד העיר הפני הלוועלה ואמרה לו בלשון רכה רב לך חיים חנה ללעוסת לשומך בו בהדיח את הכלים ואת הכוסות שאיסיו אכל ושתה בהם היום רבי מנדלי ודאי רעב הוא מאוד ביומה דשוקה אנו מאחרים תמיד את צעודת הערב אין פניי בו אמרה לי בתחנונים עומדת ממקומה מעצל החוויונות ובבקשה ממך התריח את עצמך ביחב עודך ובו אחרי חדרה החדר הזה שנכנסנו לתוכור הוא מדור מרווח ונמוך בלא רצפה חלונותיו קטנים הוא זגוגיותיהם מרוסקות ומהן מטולאות חתיכה על גבי חתיכה ויש שלא נשתיירה בהם אלא חתיכת זגוגית בלבד באחת הזביות כשן יחידה בפיס הבא שמבנה רוח מצויה היא מתנדנדת ומזדה הזאת ובזמזום עצוב וחשי מזמזמת אצל קוטל מזרחי כלפי חוץ ויצל קוטל מערבי כנגדם מקומה של מיטה מוצעת בחרים אוכסתות גדולות עם קטנות ועם קטנות שבקטנות מונחות זו על גב זו כמגדל גבוה עד התקרא על פני הקטלים למעלה תמונות קבועות והן מחוסות בקורי הקוויש בפיגרי זבובים וביצי קינים ומתוך זוהמה זו מציצים מני צורות משונות וציורים מופלאים שם תמונת מזרח עם בהמות וחיות משונות אלה חציין עז וחציין שור ואלה חציין עריה וחציין חמור חציין נמר וחציין שפיפון שם המן בדמות כוזק גבוה קומה, תלוי על עץ שאינו מגיעה אלא עד כתפיו מהעץ, תלוי על המן אוכל נגדו עומד מרודחי בלבוש מלכות כפוטה ואבנה, תופוז מקאות ושטרי מלגדולה ויהודים חתמנים, זלדקנים ואב פעטנים סובבים אותו איש קוסו בידו ומברכים ואומרים לחיים רבים מרודחיים על זרש העלובה ועל האבית שבידה קפצו הזבובים ביותר פתוחה, תנפוחה, החלוחה ולא השאירו ממנה אלא חצי הגולגולת והשוקאים וזה נפוליאון האומלה לפעול אלקד בשחיתותם אוי לא ואוי לנפשו כמה נשתנו פניו הוא רד גאונו ומקומו בפונדק יהודי זה בין זליחה אשת פותיפר, מחוארת ומפוחמת וזונה בלה שמושכת אליה את יוסף הצדיק ובין לולב יבש בהושענות חבותות נאוצות בקוטל מצד אספקלריה שאינה מאירה ואחורה שהזבובים הייתי לובה זוהמה ופסלוחה ובחדר משותטת לפני ריבה גסה, שמינה ורחבה לסתותיה שתי לביבות מטוגנות סערות רושה המועטות והאינן מספיקות והשתי צמות דקות וקצרות התלויות לה על אורפה אז רואות מן הקטיפות עד המרפק הן משפלות ומהודקות לצידי גופה ומן המרפק ואלח הן מתאקמות ונתויות לפנים כשני דורבנות והיא כפרה אסורה בעגלה ביניהם הלוחה אינו בהרמת רגליים אלא זכילת חופה כבחלק לקות שלוח לפניה וכך רעייתי הבכניסתי זוכלת שפופה וחפופה בזריזות תאונה מפה וכארות ועורכת השולחן חיית ריני לחשלה באוזנה ומיד הפחת דורבנות ידע הראש נשתלח לפניה והיא אחריו בעצמה וברגלה ויצעה ונתעלמה מן העין ילדים וילדות היו מתקוטטים בבית על כלבטה קטנה ואינה משגיחים בפנים חדשות שבאו חיית ריני מתנפלת עליהם פתאום וסות תרתם בחשי לוטלת את הכלבטה העלובה ומשליחתה החוצה הילדים שולחים אצבע מבין אגרוף רשע זה אל תחת חותמו של זה בלחש ומתפזרים ובורכים בן כך ובןך אין חנה וחד קומה של חלב בידו ומושיטו לחיית ריני והיא מערה את הקומה לתוך כערה גדולה של חרס ומשמיעתנו על נתילת ידיים יינוק היחף שאין עליו אלה תלית קטן ומכנסיים נדחף ובאי לבית בכל שסון מבסר ואומר, הרבי צד סיפור הרבי שמו הילדים כן תמהו ועד שלא נתיישבד דעתם עליהם, נכנס בבילות בחור אחד בעל חותם נפוח ושפתיים עבות חפז ונתה לתידיו אל ספל של שפכים וווה וישה ולשולחה, ונתן פרוסה גדולה של פת לתוך פיב והכול בחיפזורנו זריזות יתרה ווהעלמת אינב מהמסובין כמתיירה שמה יקדימו אחרים חס ושלום באכילה בינתיים נכנסה אותה הריבה הגסה מקושתה בביגדי שבת וזכלה כדרכה וווה וישווה אפי על השולחן חיית ראינה סוקרת עליה בעצבע ואומרת לי זו ביטי הבכורה חס יגרונה המסובים אוכלים מתחילה בניחותה ובהפסקות כפי נימושי דרך ארץ ממתינים זה לזה בשלשול הקף לתוך הקערה שואבים וגומעים סרוגין ומניחים את הקף עד שתגיע שעתם ואחר כך האכילה נעשית ברש ובתחיפות כדי עשר כפות יורדות לתוך הקערה בבת אחת ומשם הן עולות ורצות מהרה לתוך עשרה פיות וכל פי גומיה בכל על פי דרכו קובעי החדשים שנמצאו לי ובסך הדעת מזרזים אותי ואומרים חתוף ויכול ואני אינים מסרב להם גומיה כדרקי בלחש ובכל גמי עד הקה וזה הבחור בהלכות הם נפוח אינו מתרשל ועובד כנגד עשרה והקף שלו רצו בשוב צוללת בקערה ושואבת עד שנראית הציפור המצויירת בקרקעיתה כשגמר עבודתו היא עמיד עינה והציץ על המסובים נענק מקרב קריסו כיוון שירגיש בי זה עזה את עצמו ופשט ידו ונתן לי שלום ואמר כמדומה לי שכבר איתי חפה מחלט מה שמחה אני משיב לו שלום ואומר לו את שמי כנהוג סבור הייתי שהסתפק בית שובתי ופתר ממנו וקרה ואמר רבי מנדלי רבי מנדלים אוכר ספרים עטו מלטה זאת רטאי זוכריני בחיסלון זכיתי לקנות אצלך סידור קטן ושילמתי למעלתו חצי זהב קרוב לי רבי מנדלי אמרה חיית רייני בגעבה ולאחר שרמזה בעץ בעל הבחור וקרה אותו בשם רבי הפכה פנה האליינוקה הוא נתרף ואמרה לו הושע לי בני רבי מנדלי דודך יבחנך בתורה שנה פניך ולמה אתה מתבייש זה הדוד לא יוכלך חס ושלום שומעת? מתבייש אני מתבייש אמר הושע לי מנעני הכתפיו עומד כלוי ראש בבושת פנים ואת צבעון את תונה בתוך חותמו כמה שנה חייב של הושע לי שלך יעריך ימים שואל אני את חיית רייני ולובש צורה מבהיקה כמדושן עונג מבנה הנחמד הושע לי שלי יחיה נעשה בר מצווה בימות הגשמים משיבה האם המאושרה הושע לי בן יכיר אמרתי לו מחזיק בסנטרו וצובתו בחיבה אל תתבייש מפנהי ואמר לי איזו היא פרשה של שבוע זה דבר דבר איזרזים את הושע לי והוא מעמיד עיני ושותק כאותו שאינו יודע לשאול ב, ב, ב פותח לו הרבי ומחקלת על מידו שייסיים הדיבור בהימה מסיים הושע לי בכל ומסתכל בפני רבוק עם נצח נו, בלאק בלאק, בלאק, מלך מואב מסייע אני להושע לי אתה אתה ילמדי נינה הושע לי מה מואב אמר הרבי לוחכת עצבאו כדי שתלמידו יראה מה עשה ויזכור הלכה לחוך נבעל הושע לי להשיב בכל רם מי הושע לי מי שואל הרבי בסמך כסבור כיוון שעלה חמורו בדרך הרי זה ילך בבי ילך לחוך אתה אומר מי הרבי קורה הושע לי בכל כוחו חמור גער בו רבו בן זיפה ופניו נתקר כמו מרוב כאסו על מי נאמר לחכו ומי הם שייל חכו היהודים השמיע הושע לי כלו בכל מהמצא כוח אמנם כן היהודים הושע לי היהודים ניענתי להושעי יפה דרשת האם רואה אומקבלת תענוג מניחה ידל קריסה כאומרת השרי הביתן שתחשית זה יצא ממנה ואבא לא עשת לשונו וניהנה הנאה משונה אחר סוגדת הערב נתיישבתי אני וחיית ריני בדבר עבדתי ואמרה לי איכך לאחר שתיים שלוש שעות אמנה שלהי עם סוסאי הרואים בשדה ובביאת הסוסים תרכב אתה על סוס אחד ובעלי על השני ותלכו למקום שאגלות איכם שם ותביאו אותן לפי שעה לכאן ואחר כך נתייעץ שוב מה לעשות ואתה לך שכב הרי לפנך החדר מיוחד ומיתה מוצאת יישר אמרתי לה מבחרות, מתיירי אני שמת התקפני השנה ויהיה קשה מאוד להעלות אותי משם ועכשיו אין שעתי פנויה לכך להתיד לבוא כשאני וישתי ובני ביתי נבוא אם ירצה השם להקביל פנאיך ונגילה ונשמחה בך את יחד לי בחדר זה ועתיל עצמי ברשות בעלת הבית לתוך תחום של קסתות זו להשתקע שם יום תמים ברוכים הבאים אמרה לי חיית ריני בכן ובחסד ובתכנונים רער, אבי מנדלי לקיים השיב תחתני ועל תשכח להביא עםך גם את יכנסוסיה שלך ואתה אם אין לך רוצה בחרים וחסתות הרבה תול על כל פנים קסת זו לך, שכב ובעלי יעורר אותך בהשכמת הבוקר עם יציאת העדר כילחוך השעור זוף פרק תאט מספר הקבצנים מעט מנדלי מוכר ספרים ספר הקבצנים פרק יוד This is a LibriVox recording All LibriVox recordings are in the public domain For more information or to volunteer please visit LibriVox.org Read by Omri Lerner Jerusalem פרק יוד מתוך ספר הקבצנים מעט הסופר שלום יעקוב אברמוביץ' המכונה מנדלים מוכר ספרים אמת חיית ריני היא צדקנית אישה קשרה אבל הפשפשים שלה רשע עםיהם אך שכבתי על אמיתה מיד סביב שטו עליי והתחילה מלחמה קשה בינינו אני והם מזדיינים וזעף הם בפיהם ואני בעצברתי הם מתפסים ועולים עליי ואני מתראה ומתרגז תחתי הם באים בכוח החזקה המטרה הזו שלנו היא סברי רביהודי ונשתי דמחה ואני מתחכך נענק ומתקרצף בכל כוכי הם מניחים חמתם בי ואני מניח חמתי בקסת והראינו מושחה ומנערה ולבסוף אני מסלכה ומשליחה לארץ הספסה לחיגר בעל שלוש רגליים נופל וכיתון של מים לנטילת רשעי הצבעות נשבר בכולי קולות והנה מבוכה ומבוקה התרקנים בני הרחש נבהלים סורטים בקרקע ונחפזים ובורכים נוצות פורחות מבין קירי הקסת לתוך חוטמי ואינאי המטע מתחתי מזדה הזאת ואני מפרקס ומפרפר ומתפך מצידי על צידי והפשפשים או סימץ שלהם או קצים ומסריחים ומבעישים קצתי מפני מחבלים קטנים ומסריחים אלה ואמרתי מותיו שאגלה ממקומי ואביר צח ומישיב נפש ויושב ומסתכל בעולמו של הקדוש ברוכו דממה על קיפת הרקיע כאינת חלט עד הולכת על בנה היפה כמער הרט ועצבות קודש שורה על פנה המאירים משמה אם היא מביתת ומתלת עליי תוגן אימה והתנפשי היא מצודדת לבי מתמלא רגשי געגועים קיים מתגעגע אני על הילת אהבים זו והיהורים שונים כנח על נובע הולכים ומתגברים בי אני מארהר בחיים של צער ושל לחץ ועוני בחיים של מסתיימה ואיבה ושל בושה וכלימה בחיים מרים ומערירים שיש בהם לג ובוז מסתיינים ומקטרגים פוראים פראים ומכבלים כל מיני פרענות ומשלחת פגעים רעים חדשים גם ישנים מהרער ומסתכל בצורת הלבנה והשפוך את נפשי לפנה כתינוק חלש לפני אימו אהי אימה צעה כלל בי הקאב גדול מאוד אהי כמה גבוה היסורים נתוספו עליהם עוד ייסורים ואינויים קשים מצד אחרים גם בחיי צער אלה שאינם חיים אלה גסיסה עורכה צרת עין שולטת בהם אוי, אימא, אימא, אימא, אימא אימא, אימא, אימא, אימא, אימא, אימא, וגדול הכאב מאוד משמה אימא בטת הלבנה באור פניה האגומים כי מהרחרת ונראה שהיא מפייסת אותי ומדברת עליבי מה בריא ומה בין עוני העלוב, על יהודי שלומיאל על יהודי בשגד ההתעונן יחבוש כעבור ויסבול דומה מה שניתה ללב ונפשי מה תשתוכח ותהמי עליי במסתרים תבקי עוד יותר ובמהות רותחות נושרות מאינאי מעניין חנית ראשי על זרועי ולחייזה קצוצת פעה וערומה מופנק כנגד פני הלבנה כמתחתל לפניה ואומר, הביתי הוא ראי את חרפתי אינאי מקור דמעה העולם הוא מהביטות ובבקשהת רחמים אבל אין שומע ואין עונה הכל ישנים ולא נשמע כל אדם רק כלב אחד מהניי כלבי דחציפין עומד שם על משמרתו זנבו מקופל בין רגליו ראשו בשמיים ונובח כנגד המאורות ברקיע וכנגד הלבנה באזות מצח שלא להשגיע בנביחת הכלב ואפני שקטתי ודעתי נתיישבה עליי רוח תקווה נצנצה בי מעין זו שבא לו ליהודי לאחר שעמד בטפילה לפני המקום וסיפר כל צרותיו לפניו מעין זו שעושה את האדם רחמן ואוהב את הבריות והוא מוכן לחבק את העולם כולו והם דיברתי עניים לי בי והם, כאומר, אותם הפשפשים כלום אינם בריותיו של הקדוש ברוכו כלום הם חייבים בזה שהם נושכים ומסריכים מה להם לעשות אם ידעת הנשיחה קבועה להם בטבע בריאתם כאן נביחה בטבע הכלב והם נושכים ומוצצים דם אדם לא מרוע לב חס ושלום שכך היא דרך פרנסתם ובכן לפוטרם בלוחלום אי אפשר אבטר להם קצת מדמי וישתו לא בפעם הראשונה אסק לי עם הפשפשים הרבה רעיתים בעיירות התחום ומי אדם ישראל לא ידעם ומדמו לא ישחד באדם קמתי מעצה לחלום ומתוך קריאה בידך הפקיד רוכי וגביאתי נפלתי על אמיתה מפקיר את עצמי וישנתי לא ברצוני עמדתי בהשכמת הבוקר מתלתולי הדרך היו עברי כבידים עליי אלא ההכך דחה אותי מעד משקבי והאמידני על רגליי היהודי אינו חי ונה אלא בקוח הדוחה בהול ודחוף הוא בהלוחו ודיבורו ובמסעו ומתנו וכל מעסב בלוח דוחה זה יחילה שבו מעט מיד גופות תש והוא שוכב בלוחוח כגולם בחגים מוזמנים שהם ימי מנוחה היהודי חש על הרוב את מחובב ויש לו פניי להיות חולה על קורכי ירדתי מעל אמיתה על קורכי עמדתי על רגליי על קורכי הרכבתי עצמי על הסוס ועל קורכי הלכתי אני וחיים חנה בדרך קשה ליהודי הקירת רגל מלחד חילה ובדיאבד כיוון שעקר הגלו וזז ממקומו הוא רץ כעיל ונדחק אפילו למקום שאינו מתמקשם ולא לבד שהוא רץ אלף מדלג שור וועד החלונים יבוא עם הדלת נעולה בפניו ואף אני לאחר שההקלה נתחזקתי והייתי זריז ומזורז חי ונושא את עצמי כבד חילה ובאותה שעה למדתי כמה גדולים הדברים דעים רי נשי שאין לשער נשמת יהודי מהי סבור הייתי מתחילה שחיית ריני כל עיקר שמחתה אינה אלא בי בעצמי והיא נהנת שנזדמנ לה בעיסה חדלת גועל וקרוב לה ועוד גועל זה ובספרים השימוש הוא גופו דבר חשוב ומחבד את האדם אדם ישראל כשיש לו עסק בהרחאות תחילת ניבורו עליו היא עם שומר השף שמשמשם את השרים מדבר אימו ביסקו ומתפתר ממנו ויוצא שמח מההר בליבו התחלה ברוך השם נסתה זה השומר לא אדם קשה שמשמשו בבית ספר עברי היהודים קוראים לו ספיקטו וזה הפרוון כיהודי נושאי גרות פקיד דבי דואר נקרא בישראל כאלה וחאלה אימנו והליהם המשל אומר אמיתי דרב מורה הוראות בישראל אמנם בשעת צעודת הערב כשראיתי ביטה של חיית ריני אותה הבוגרת השמינה הגיע פרקה להינסה חוזרת ובאה מכושתה כחלה התחיל לביא מהסס שמח ייבה זו נודעת לי כאן לא בשמילי אלא בשמיל הבת אפשר סבורך היתרינה שעל ידי התגלגל שידוח הגון לביטה וזה טעמו של דבר שלחשל לב באוזנק שנכנסתי והלזו יצא ובשע בגיד שבת בדבר זה שהיה מותה לצלי בספק נעשה אחר כך ועדיי על ידי חיים חנה כשהיינו מעלכים בדרך התחיל משתעי מי באורמה ופתח פי ואמר לדברך נעשה בחור בר מצפה ועדיין לב חתנו אפי דברך עדיין הבחור שלך בלישה בימיו חייתריני שלי אינה מניחה ללישון כל הלילות כל הלילות היא נותנת עליי בכולה נותנת ואומרת הו וחתן למה אתה שוכב גזלן חתן הווה את הבטולה שלי הרי ראיתה בעלת ביתווהי בריאה ואוהבת את המלכה משלך מהו אפשר הבטולה שלי הגיע שאתה להינסה על היהודיית הרבימנדלי למדענתה ויודע מה שכתוב אפשר ראויה היא להינסה ומהשם יצא דבר ותסברה הפלונית שלי הייתה מספר את אימי אמש בלילה חיים חנה אמרה לי אכן יש אלוהים בעולם ביאת הגועל הזה לא הולכי נעמו תראה חיים חנה שחייתריני נעתווה ידוע להביא לך שחשוב גדול אתה אצלה חשוב מאוד הכל באה בהסחדת עירה מעשה ונזדמנת אצלנו נגנבו הסוסים ונסת את רגליך אובטה בוחה לשלום לססון ולשמחה ולמזל טוב לנו מי יודע אפשר משמיים הוא הבחור אתה אומר נעשה בר מצווה חיים חנה רמז לי שבדעת אישתו ובדעתו להתחתן בי ועדבני הם מבקשים לביטה מהבוגרת השמינה והגסה וכך היה הולך ומדבר לאס לשונו מלקק ספתיו ומדבר עד שהגענו להגלות העומדות בשדה בדעקתי את הגלתי ומצאתי הכל על מקומו שם חושבתי לבדוק הגלתו של אלתר ומששתי בתחילה במחצלת הפרוסה עליה נראה לי כמין חי מזיז עצמו תחתיה ונרטטי לאחורי מתבהל ומשתומם ומיד המחצלת מתנדת ונופלת ולפני יושב על ההגלה חפוי ראש אלתר סוף פרק יוד ספר הקבצנים מעט מנדלי מוכר ספרים פרק יוד אלף This is a LibriVox Recording All LibriVox Recordings are in the public domain For more information or to volunteer please visit LibriVox.org Read by Omri Lerner Jerusalem פרק יוד אלף מתוך ספר הקבצנים מעט הסופר שלום יעקב אברמוביץ המכונה מנדלי מוכר ספרים את המעשה ברבי אלתר איכן היה ומאין בא ולמה ראשו חפוי את הכל ברש לנו אלתר בעצמו ובלשונו על פי דרכו הוא פתח ואמר הולך אני לי כמו שידע אתה בשביל הסוסים בקיצור אין סוסים ומה בכך אומר אני בליבי אין לי חוש שיש כלום רגליים מהם והלכו מעט אסף בייר יש אסף טוב מאוד ופה להם יש וצל אףו שם ולמה לא יהנו מהעולם הזה האדם להבדיל אףו הולך למקום שטוב לו בקיצור הולך לי אני והולך ואין סוס וכל סוס ומה לי לעשות עוד העניין רע מאוד ועד שאני מייצר ודואג וקישקוש קל בא להוזניי מעבר לביגעה שכנגדי ותכף אני יורד ועולה עובה לשם ומה אין כלום בינתיים פנה היום וזה לא ניחה לחלל בקיצור עוד הפעם קישקוש באוזניי ושוב אני ממהר אין כלום זאת הפעם שומעים אתם אי, טבע חרא לי קישקוש זה מהו בקיצור אותו הקישקוש נשמע בשלישית והוא חקול דריסת רגליים הנה הנה מהבריות היפות שלי אומר אני יבוא רקיו בעצמותיהם הרעיני חועס ומכלל והולך עובה חי החורשה חי נתפסתם אומר אני מצצתיכם מה אתם סוברים מה מצצתי מצצתי פרה אדומה פרה שפרשה עצמה מן העדר ותלך ותיתן בחורשה ועכשיו מה עכשיו אין יודע חלום אין יודע אפילו איכן אני וענה אני בא אבל לעמוד תחתי ובאות לא טוב בקיצור אני עוקר הגליים והולך לי בשם השם וחושך וחתחתים בדרך והנה כאש או חלט נראה לי מרחוק אני הולך עובה ורואה לפני מדורת אש בתוכייר האש הולכת ושוקעת העודים השינים והגיכלים לוחשות העסבים מסביב המדורה שם פרורי לכם קליפות של ביצים של קישועים ושל בצלים ושומים גם סמארטותים קרואים ובלים ראיתי שם ועדיי שיירה גדולה שבתה כאן וכפי הנראה שיירה של צוענים לא טוב הדבר סתם צוענים הרי גנבים הם ועד שאני עומד ונמלך בדעתים מה לעשות מרחוק ועלל דעתי שמה רבימנדלי קורא לי הרי נימרים פעמי רגלי ורץ קצבי והכול פעם הוא פוסק ופעם חוזר והולך הלוך וחזק עד שנשמע לי ככל צעקת שבר מרגיז לב ומתיל אימה ופחד אבל לא חלו בקיצור אני מתחבב החורשה בין הסבחים ונוטל מקל אב שנזדמן שם לידי להיות מוכן אצלי לעצרה יושב אני בחשאי ומומתים לראות מה היה עשה שם ועל דעתי עולים דברים מבהילים מעשיות בגזלנים וחמסנים ומעשיות בגנבים ורמאים של קיסלון הידועים והנה עוד הפעם כל צעקה צעקה גדולה ומראה שהוא בסכנה והכל יוצא מתוך חורבה אחת ביער כנגדי כל מר זה נגע עד נפשי והמידניה על רגליי ואני מסתער ממקומי עובה אצל החורבה וכל זה נעשה אחרף עין שלא מידעתי לבי אומר לי הכל, כל יהודי ושמה רבי מנדלי נתון בצרה ואני יודע מה נעשה שם גדולה יסכנה, אבל לא חלום אמרתי, אלך וערעם מה זה שם, והיא מה אפילו עם יהיו נותלים את נשמתי הרי קצת הקשן אני בטבעי בגיצור אני הולך ובדרך שער שבור ומרוסק ונכנס לתוך חדר אחד פוסע בחשי על אצבעות רגליי וממשש באפלה ואני יודע חלום, היכן אני נותן אני מכיסי בי גפרורים משפשף ומשפשף ואין אחת נצטת עד שקלו הגפרוריות ולא נשתערה מהן אלא האחרונה והיא נצטה ומיד כל מר יוצא מאחת הפינות שם הגפרורית, קווה ואין חלום הולך אני בחושך בגוף מוטל על קרקע הבית בקיצור באותו רגע של אימה ופחד יצאה הלבנה מקצה קיפת הרקיע ונשקפה בעד חלום שבועור לתוך חדר צר ומאופש ולאורה ראיתי שם אדם אחד כפות קיגדי בידה ורגליו ומוטל ארצה בלא חוח ברוך המקום והבייחה לכם אמר לי האיש הטיריין היא מהירה מאסורי ואם אין, מת הנוכי החבל מהדקת בשרי אש קודחת בקרבי וצמא אני למים מי כפתך כך ולמה? אמרתי לו נוטל שקין מחייקי וחותך את החבלים מהלב הרוח ייכנס בעביב שזה אמן זר התחיל בן אדם זה מקלל כשהוא מתמטח ומחליץ עצמותיו גנב אתה אומר אמרתי לו מסתכל בפניו ומתמיה כך כך גנבו, גזלנו מומרו לכל העבירות עוד היום גנב שני יסוסים שמעתי ונתרגזתי עד מאוד בקיצור התחלתי בודק את בן אדם זה ונותן סימניים ונדברר לי הדבר קשה משמצאוריים והמעשה חכו אצל אותה מדורת אש בחורשה שבתה קנופיה של קבצנים נודדים אחד מארחי פרחי אלה הלך ולקח לו את סוסינו הרואים ביער ואמר לי בן אדם זה אי זה הדרך הלכו הקבצנים וגמרתי בליבי יהימה ער דוף אחריהם אסיגם זה מזהירני שלא עמיד עצמי בסכנה מהיים עליי ואומר אותו הממזר רוצה אחו ואלה הולכים אימו בהגלות רבים הם הוא רשעים כמותו ואני אינני נשמע לו להתייאש מסוסי לא אוכל אם אין סוסי לי מה אני יהימה אמרתי לו ער דוף והקדיחתיו שלי אני מניח לכל בריאה שבעולם אתה שב לך בזה ותנוח וכשהחזור אם ירצה השם עם הסוסים אקח חכה אימי ונלך יחדיו בקיצור מהסאתי את רגליי והלכתי אני אומר הלכתי לא אלא הייתי רץ בהולו מבוהל וחועס מאוד על הגנה ורשה בצרות ישמות עוד בהצרה חדשה להישאר פה בסדה בלוסוס ובלוחלום אני רץ ורץ עד שנתייבפתי מאוד הרגליים קושלות ומתרושלות הקייבה אינה חוששת לצרתי הבאה עליי וטובעת מזונותיה עתו מלתה זוטרות ההיא להישב בתרנית יום ארוך בתקופת תמוז יעפו אינו עומד לי עתה בשעת דחקי מפקפק ואומר היגיעה לבטלה וריצת רגליים אך לחינם עלוהם חברי גנבים הללו הקדימוני בדרך מהלך הרבה שעות ולא עוד אלא שהם באגלות ובסוסיים ואני ברגליים אבל אין כלום עדיין נשארה לי תקווה אחת שמה יזדמן לי גם על הלבנה שלו שהיא זורחת ולאורא אפשר לראות למרחוק בקיצור אני הולך אמת אין לי רץ כבתחילה אבל אני הולך ואינו עומד צופי אני הוא מבית ואין נפש חיה אבל אין בכך כלום אני עושה את שלי בושע והולך כשאני מחזיק בדבר מה בקיצור כל אופנים נשמע ומיד קרון נראה והוא נוסע אוי ואבוי הוא נוסע כנגדי ודרחינו שונים חבר לפניי גם הקרון השני גם השלישי וועליהם היו שטויה יין אוי לי ואוי לרוע מזלי עכשיו נצטק אש חמתי ושוב אני עוזך על הצי ונכפז כגיבור אז אורך בן כך וכך שעות הלילה הולכות התקווה לביאת קרון כדרכי עדיין תאמצני והנה נרחוק נראו לי באמת כאינקרונות עכשיו לא עניח להם לעבור על פניי אמרתי בלי בי את הפרותה האחרונה מקיסי אתן למי שיחזור וילך עם מילה דרכי וערין עם מסדרז ועולך בחיפזון כנקדם הולך אני והולך והקרונות כמדומה לי עומדים ואינם זזים עם קומם את צערי ודאבון נפשי אין לשרר אבל אין בחכלום בקיצור כשהייתי בא וקרב מול הקרונות עלה על דעתי שמה קרונות של אותם הקבצנים הם עשייה קטנה בחשי ובנחת ונמלך בדעתי מה לעשות וליד הדרך חורשה ובאתי ונסתתרתי שם בין אילנות ומשם אני מציץ ומשגיח להקרונות אומנם כן הקרונות של הקבצנים הם הם הם בסימני הם קרון אחד מוטל בדרך והצלור עם נארים תף ונשים, בכנופיה אחת כולם קרועי בגדים לבושי סמארטותים ומהומה הרבה בטוחם זה מקיש בקורנס ועורר וזה במגירה מנסר וגורר זה יועץ וזה נועץ כל ילדים וכל נשים נשמע ברמה תוך חייכה ונעצה שמה הרמת ידיים ומקט לחייים עד לשמיים ובטוח רעש הזה קולות, קוראים ואומרים חייבו זה הסוס חדש, טיפח רוחו בשלו הצרה הזאת לנו פגרה זה יהק הפרטינו היה מושך לצדדין משגה את חברו ונותם מן הדרך בפסיעה כמתכוון להחיס לשיידימו ראו הבילנו פייבושקי מציעה יפה זו מה אתה רואה עליו אצלנים, פתפתנים טיפות סרוחות, גולמים עלומות טבן, חדכות בשר אינם יודעים כלום אלא אכילה ותנומה גוער במפהר האדם אחר אדמוני ובל כתפיים מקלל ומגדף ומניף לעניי כל הכהל אגרוף רשע ואני מציץ מבין הילנות ומסתכל יפה יפה ובמנדלי ראו אינאי הוא עומד לו יחידי מאחורי הקרון האחרון שבשיירה באפשר ובפרום ביעה וברצועות של גבוה ומתוך כלי טיפארטו אלה ניכר שנעשה סניף לסוס משכוכי שיהיה מושך על ידו בקרון ביטח גדול אתה אמרתי לו לסוסך בטודה העבודה קשה נתת עליהם בתבונות רגליך והיכן היא העלובה שלי וערד שאני מחפסה בעיניי וסוסתי כשקשה בזנבה כנגדי ואפי עומדת קשורה לאחורי אותו הקרון עם סוסך הפיקח ביחד הרי נינוטל מתה בידי מסכין שלי הוא מתגנה והולך לי בחשי לאותו הקרון ובשעה שהכנופייה הייתה מתיקון הסדנה אני חותך את החבלים ומתיר האסורים עולה על גב אחד מהם ובורח עם שנייהם מאסס הטן הרגיש ביחד מן החבריה וצעק בהראיש עליי את כל החבורה בעיני פר אדם זה האדמוני רודף אחרי מהרה עוד מעט היסיגני אני דופק את הסוסים ומזרזם והם ורצים כהחשתרנים בכל מהמצאי כוחם ורב אתה מרחק בני ובין האדמוני כתרג הסטן ונסתבך סוסתי ברצועות של סוסך ונוקשה ונפלא ונתקונו על ידע בין כך וכך הסיגנו האדמוני והתנפל עליי בזעף כחייר העה בקיצור אנו נאבקים זה עם זה בחוח ובלחש ואין אחד משמיע כל מרוב קראס כל אחד מתמצל הפילט חברו ולבסוף אנו נופלים שניינו חבוקים יחדיו עד שנתפקקו עצמותינו בקיצור אנו עוסקים בשקידה רבה פעם אני למעלה והאדמוני תחתי ואני דוחקו עד כדי יציאת נשמתו מה מהו למעלה ואני דחוק ומעונה תחתיו אבל אין בכך כלום אני מתחכם לו ונוגע בחפי ריחו ונירתה ונשתתי החדומה מקמת והוא עשה זאת בעורמה כיוון שילדי נסתלכה ממנו חפז ועוציא סקין מכיסו ההה, במירמה אתה בא אליי נתתי עליו בכולי מקה על ידו באוצם כוכי קצת שנפל הסקין מתוכה והוא טל למרחוק והוא מתעזר עוז ומסתער עליי קל מערה כחתול אוכז בצברי ומבקש לחנקני פתאום כל פעמון נשמע בדרך ונתבהל סוף סוף הרי גנב הוא ומתיירה מפני בני אדם מה זלחה גרם שכל הפעמון הולך עובה הרי מקה זו לך נהם עליי כדוב סוטרניה על ראשי ונמלת בקיצור אני חוזר ועולה על גבי הסוס ועולך לדרכי ולאחר שהקלה התחלתי חושש בראשי אני ממשש בו ומוצא חבורה על מצחי אבל אין זה בכך כלום מה שהיה ברצוני לעשות עשיתי מה הסוסים הרי הם בידי חייב אתה בבריקת הגומל רבי אלטר אמרתי לו מחבקו ומגבפו מתוך רוב שמחה אף האדמוני יברך הגומל אמר אלטר, נסו לו שלא טעמתי יום תמים והייתי עייף ויגיע גם מחום ותלתו לדרך אבל הסוסים שלנו עכשיו בידינו הם האריות שלנו אמרתי לו מסתכל לכל רוח המתן מעט רבי מנדלי אמר לי אלטר בן אדם זה שחזרתי מול איכן נהג את האריות לביקע שם מקומים ומראה טוב אל תדאג להם הוא שומרם בעיני פקיחה אני כשחזרתי מדרכי עייף ויגיע מיד נפלתי על ההגלה מתכסה במחצלת זו ספקתי להתנמנם יפה כדוואי בטעתר רבי מנדלי וברוך המקום שנראה זה את זה בשלום לכי זו שלך רבי מנדלי מה עבידת? מה למה ולמה היא קרוכה? חשתה בשינך אתה רבי אלטר בטע קרוכ ראש ואני קרוכ לכי אתה חבורה לך למצחך אני לחייב ולא פעה אתה בטעים בן אדם אחד ואני בא עם רבי חיים חנה זה בעלה של חיית ריני אמרתי לו חוזר ומאמיד לפניו את חיים חנה בשמו ובכינויו אלטר מאמיד עלי פניו מתמיה ומסתכל ביקי מבקש להידע פשר הדבר כלום אין אתה יודע את חיית ריני אמרתי לאלטר משים עצמי כמתמיה ומאמיד הפני אינאי עליו הלאי זוגתי היא קרובה חיית ריני לרבי מנדלי זוגתי פירש חיים חנה לאלטר לאחר שלא עשת לשונו והקדים לקיקת שפתיים לדיבור ועד שאנו יושבים בשדה על הסבים ומשיחים נראו מרחוק העריות שלנו הולכים ובאים בהילוחם קפיצה משונה כזו של חיגר ונראה כאילו הם רצים כביכול רואה אני את פניהם כפנים חדשות לא אליהם שהיו בתחילה מרימים ראש מגעבה וכאילו נפתח פיהם ואומרים ראשה יתה ללגלג עלינו ואם קטנים הופכותים אנו בעניך, אפלפי כן נמצא לנו אדם מבין שכאן נפשו בנו וקפץ וגנב אותנו אתה רואה בנו מומים ונגעים סמרתות קרוך על רגל אין טרוטה, ראש מוכרח כתף מירותה אפלפי כן אם השעה צריכה לכך שנהיה סגנים לסוס הרבה במרכבה אנו משמשים בחיון הזו ומושכים בעבות ההגלה ולשבר סדנה בשעת הצורך גם זה אנו יכולים ככל הסוסים היפים אלא אוי לנו מה רחל כנו ומה מרגור עלינו שסוסים יהודיים אנו אתם רבותינו היהודים אתם נעה פוסקים מזונות לסוסי חייהם ואין חייהם נעה מקיימים סותר אני את סוסי על סנטרו בסחוק של חיבה מדבר לו יהודית בטוח כך וכך בא גם אותו בן אדם ראיתי ונשתומנתי וקראתי בכל גדול פישקה אותו פישקה שהיית מספר לי עליו תמה אלתר ואמר זה הוא בעצמו שולם עליכם פישקה גם אני אקרתי לך רבי מנדלי אמר פישקה והחזיר לשלום לפישקה שלך זה להודות אמר לי אלתר שילמלא הוא לא ראינו את סוסנו עד עולם כשם שלא נראה את עוזננו וילמלא רבי אלתר אמר פישקה כבר לא היה פישקה בעולם ידעתי אמרתי לו ספרנו לפישקה איך נדגלגל הדבר שבטה לכאן סיפור ארוכו אמר פישקה מרכין ראשו ועומד נדהם אני עומד ומתבונן לפישקה שעה קלה אירום הוא ויחף רגליו נפוחות ומלוכלכות בדם פניו שזופות ומפוחמות וגופו כחוש אור וגידים והצמות נפשי תייצי עליו דומה שהרפתקות הרבה עבור עליו ואומלל הוא מאוד אני מחסיק בידו אמר לו עוד חזון למועד פישקה ונשמע המעשה שהיה בכה ואתה שב פה אימנו ותנוח מעט סוף פרק יוד אלף ספר הקבצנים מעט מנדלי מוכר ספרים ספר הקבצנים פרק יוד בט This is a LibriVox recording All LibriVox recordings are in the public domain For more information or to volunteer please visit LibriVox.org Read by Omri Lernau פרק יוד בט מתוך ספר הקבצנים מעט הסופר שלום יעקוב הברמוביץ המכונה מנדלי מוכר ספרים חומר רב היה בעל לשון יהודי מוצא מוכן לפניו באותו הבוקר מזמון יפה יש כאן למלכתו ארבעה יהודים נשואים כשהם שוכבים מתפרקדים על עשבים בשדה מדלושני עונג ושותקים יש כאן זוהורי חמה שמיים בהירים אילנות ותבועות שדה רסיסי טל, ציפורים אפות גילת ורנן וארבעה סוסים זה מזה נעה היה רשאי להוסיף מדעתו גם נופך משלו כי יד בנות השירה טובה עליו כגון עדר צון הרואה בשושנים פרות רעות באחור ואיל תערוג על אףיקי מים ואף אותנו היה חונל ונותן בפינו חלילי משלו לחלל ולשיר שירת דודים לרעיות אהובות אלא לתרמיליו לא היינו זקוקים יש לנו באוחשם תרמילים שלנו יהי לא אשר לו אבל רבי יהודי אהלך עסק אימי אלא בדברים חיצונים במשהו שטה התבונן ודבר את כל העולה הולכה ובמופלם עםך בנשמתי על תחקור להכניס בי מחשבות שלא חשבתי וחוונות שלא קיוונתי בפיכה אין חר השי כלך לך אצל דורשי נגעים ואוהלות ושם מקום לפניך להתגדר בזה ואני מה שבמצפוני לבי אגיד בעצמי להתבדה ולהגלות שאני הייתי מתפרקד בציבור מסתכל בעיניים פכוחות ונהנה בלא שום מחשבה וההור כלל וזה מרזה שהיו ספתי מרחשות בחשאי אותה שעה אף בו לא נתכוון תכלום לא לשם מזמור ולא לשם לימוד פרק בשיר אלא זמר סתם פשוטו כמשמעו טרים ברים ברים טרים כך יהודים מטרמטרם ומבמבם לו שלא בחוונה כשירווח לא מעט מידה הגעת הפרנסה וכך מטרמטרמים להם יהודים בחשאי איש בפני עצמו ואיש על פי דרכו כשהם מתיילים בכנופיה בשבת ויום טוב לאחר הסעודה ידיהם מופשלות לאחוריהם או שהן אוכזות ומנענעות את המלל של חלטיהם וממשמשות פעמים גם בזכניהם ופעותיהם חיים חנה בעלה של חיית רייני אף הוא שוכב ומטרמטרם לו בפנים אביקים ולועסת לשונו כדרכו בכל פי ופתאום הוא עומד מנקומו מחזיק בזכנו ולוקק את שפתה ואומר לי רבימנדלי הגיע הזמן כמדומה לי לחזור מה רבימנדלי לחזור לביתך אתה רוצה אמרתי לו עומד מנקומי גם אני לך לך לשלום היי חדמי רבימנדלי לא יחזור עםי היציאה מביתי הראיתה יציאה על מנת לחזור אי אפשר לי אמרתי לו רמז על בני לבייתי ילחו גם הם ממנו אמר חיים חנה ברוכים הבאים, ברוכים הבאים חיית רייני שלי מבשלת לביבות היומי מבשלת הסעודה תהיה מספקת לכולם הסעודה יישר אמרתי לו בהשטח הבעיה אין פניים צריכים לעסוק בהסקי פרנסה פקוד לשלום זוגתך בעהבה יראה את השם עובור רבימנדלי אישתי הראי תהרג חיים חנה רצה לומר תהרגני ונתבלבל והפסיקה דיבור וחזר והשלימוחך הראיתה גרשני אישתי אם לא אביחה אליה הלוהי הפלונית שלי הייתה כל הלילה הייתה מספרת אם היא באותו העיסק שומעתה היא עומדת עכשיו הוא מחכה לך וחס יגרון הביטי אף היא מזומנת ועומדת הוא מצפה לך שומעתה שומע אני ושומע רבי חיים חנה אבל אין לתחוק את השעה גם אישתי תהרג כלומר תגרשני אם לא את ישב אימה גזרה היא ונקבל חיים חנה עמד נדהם ומבולמל כאדם שחברו סתר אותו על פיו אז ילסומך והייתי חברה ונשתנו פניו אחר כך פתח את פים ואמר בתחנונים חוס ורחם עליי הייתי ונעימי ובו אי אפשר, אי אפשר לירבי חיים חנה הוא שרה חיים חנה ולכק את ספתיו יפה יפה ואמר לי אם כן אם אתה עומד על דעתך התריח נעצמך במכילת כבודך ותן לי חטב לחיים חנה במכילת כבודך נדברים שבעל פה הרעילות האמין היא תחייבני ותומר שאני גול שאני כך ושאני כך וכך שומעתה להם הרבי יקראם לה הרבי ובבקשה ממך ראיתי חובה לעצמי לעשות בקשתו כנגד רצוני מפני פיקוח נפש של זה בדין ראוי היה בעל כגון זה להענש בגופו או נשקשה אלא שאמרתי תהה אישתו נפרעת ממנו לא על ידי הרי נינוטל קורה מעל גבי סידור בהתרחל את תחריך הנייר החלק מניחו על הדוחן מחוון שבטי בעגלה וחותב עליו הדברים הללו להנגידה המפורסמת שער בסרי האישה הצנועה והחסידה מנשים באוהל תבורך מרת חיים טרייני תחייה בשלום ובכלטוב המנסלה וכן יהיר רצון ראשית באתי להודיע שאני באו חשיהם בקו הבריאה ושלם בכל עבריי השם התברך לא יסיר חסדו מאיתנו גם להבה ונשמע במהרה ישועות ונחמות זה מזה ומזלנו יעיר לנו ברובנחת ואושר המנסלה פורס אני בשלום בנהיך יעריךו ימים ושנים ובפרט בשלום אסיה גרונת תחייה נה ונה לפרוס בגיני בשלומה למען השם באחבר רבה והשני התבאתי להודיע שהבדליך עם הסחורה שלי מצאתי בשלמות על מקומם הסוסים נדבקשו חברי, הרבני, רב אלטר הוציא אותם בעזרת השם מידי הגנבים כאן עמדה לנו רק זכות עבות ממש ניסים ונפלאות נעשו לנו ואין לנו כדאי בחסדים אלה מעט השם התברך בהלכם ימסור לכבודי הכל דבר שורש כדאי לכתוב בהקרוניקיס מעשה נורא זה ובבקש אני מכילתך חיית רעיני כאימי מורתי שתמחלילי על שנים מעיז פניי להיות לפנייך מעיליץ יושר על בעלך שיש לו את נפש ומורה גדול מזה שאין אני נושא עלכם היום כפי המדובר יהיה מונה מאה איך לו ועל נהיהיו נכונים לו ימי חושך ולא יענס חש בשלום בשביל כך שאין אני מקיימת מאמרי ואיני יכול לבוא אל משקן כבודך כפי המדובר על בעלך יש באמת לחוס משום צער בעל חיים הוא נתפרקס הוא ממש נתעלף לפניי והיא הראיש מצידו פשוט את העולם והיה משבח אותך בכל מיני שבחים ותשבחות ובפרט את ביטחי מקלה המושלמת בכל המעלות שאני פורס בשלומה בידידות הכלל הוא עשה מצידו הכל מה שהבה על עושה ומה שאב חכם צריך לעשות להכניס אצבע לתוך אדם ולרמז לו על הנכבדות שומעת עד? ואיך פול שאלתי ואומר שומעת עד למה אני מרמז? די לחכים הכמותך בירמיזה ולהכניס אצבע לתוך פייר אין לי צריך בעלך התחכם גם כן והרגיז עליי את היצר הרע בלביבות שלך ובשאר דברים טובים אבל אני אקודמת לכל הפרנסה דוחה אפילו לביבות והשנית הרי יש לי זוגתי וחכמה כמוך הלא תבין למה אני מתכוון בניינים כמו אלה שומעת עד מה הוא הבעל בלא זוגתו הכבל להשם התברך שעוד נתראה בלונדר ונוכל בסמכה אצלכם לביבות ואפשר להכיך גם כן אם ירצה השם שומעת עד לאט אתה על נסבול בעלך ויהמו מעייך לו משום צער בעל החיים שולה חני לך על ידי בעלך מתנה תחינה חדשה לפרנסה תחינות להדלקת הנרות תחינות לברכת החודש תחינת אימהות צער אבקה רחל ולאה ועוד לקפרות שלוגם גם שולה חני לך מעיין טהור שכל אישה צריכה להיות בקיאבו ולהיזהר בכל הדינים הבאים שם כדי שתדע איך להתנהג תקפלי רוב טענוג מזה ביטחה בטולה תקבל גם כן מזה טענוג משונה חיית ריני יש לי אלייך בקשה מבנסן שלכם עינו אותי את מול בלילה לא עליכם חלצתי מעל רגליי את הוולל פוז מקאות שלי ומרוב בהילות שכחתי אותם אצלכם על התפצ'ן בקשי אותם שם במחילת כבודך ויהי בעלך לא ושם מתנה הם לא ממה לי שלום לכם ועוד הפעם נע ונע לפרוס בגיני בשלום בנחם הנחמדים ובפרט בשלום הבטולה חס יגרונה באהבה רבה למה אנשם ולמה אנשם לא לשכוח עודות בעלך בעלך יש לו צער ואוגמת נפש הבית שלי ששכחתי בהלכיר איל שלכם הרייני נותן במתנה להרבי היא תועיל לא מאוד ממני הפורס בשלום לכם בכלל ובפרט ובשלום הכלך השגרונה בפרט שבפרט הקטן מנדלי מוכר ספרים כשקראתי את הכתב הזה לך עם חנה בעלש לחיית ריני היה שמח ומאושר מאוד והתענג מנועם לשונו וסגנונו יפה בכל מילה ומילה שיצא מפי היה סותר לו על מצחור מרוב תמיה איך יש דעה בבן אדם לכתוב כזאת מקרה ואמר אוי כמה נעימה על השון מתוקה מדבש כמו שאני יהודי ברחנו זה את זה בשלום והלך לו לדרכו בטח ושענן מפחד אשתו סוף פרק יודבט ספר הקבצנים מעט מנדלי מוכר ספרים ספר הקבצנים This is a LibriVox recording All LibriVox recordings are in the public domain For more information or to volunteer please visit LibriVox.org Read by Omri Lerner Jerusalem פרק יודגים אל מתוך ספר הקבצנים מעט הסופר שלום יעקב אברמוביץ המכונה מנדלי מוכר ספרים והגיעים מעבודה קשה ומכל הבא עלינו אתמול נמלכנו, אני ואלתר להחליץ עצמותינו ולהתנמנם כדי שעות שתיים ואחר כך נלך מזורזים לדרכנו עד ערב ופשקר קיבל על עצמו להשגיח על הסוסים ולתרוח בשבילנו בהכנת פת שחרית אני ככמר לנו קדמתי לאחר אותו המעשה בתרגמה חזקה כמי שישן לאחר שבאמין המרחץ ובקושי העיר אותי רבי אלתר כשחזר למקומי עם הסוסים אלתר נתרצה לי והניח ראשו על ברקאי ואני הייתי כובש את החבורה על מצחו בסקין ומהדכי יפה יפה כדי שתתמעת אחר כך התחלנו שני נופו ומתמתחים ובאים ומתילים עצמנו תחת העץ ילמלא החמה שיצאה מן ארתיקה וליאטה אותנו בגבורתה היינו ישנים עד לאחר הצהריים כשנתפקחו אלינו ראינו מדורת אש על ידינו ועצלה כדירה אותחת עם בולבוסין מצטמקים בבצלים ובנוק ניקה צנומה וריחם ערב ונודף לאפינו ותכף ישבנו שתינו מעט יש ואכלנו לתיאבון אנו משבחים תבשילו של פישקה שיש בו מתעם יהודי אוראויים בולבוסיו לעלות על שולחן מלכים והוא נהנה ואומר, איך לא רבותיי יערב לכם ויתפסם לכם איתו שירה זו מנהיל לך פישקה אנו באים עליו משאלה ומתמיעים נוק ניקה יהודית מנהיל משיפישקה היא מן התרמיל מזלי סיכק לי ועליו בידי להצניע את תרמילי מפני הממזר טיפה חרוכו ספר נפישקה אנו אומרים לו פי אחד ספר לנו מה המעשה שהיה בכה סיפור המעשה ארוכו ארוכ מאוד אין עוד היום גדול אופנה יש לנו הרבה לשמוע את סיפורך אמרתי לו בו, רבי אלתר ונרתום את ההגלות אנו נסעה ונלך ופישקה יספר לנו בדרך כשההגלות היו רתומות ואני ואלתר חולקים על הגלה של מי נגמר לבסוף בינינו שמעשה פישקה יהיה מסופר קצתו על הגלה זו וקצתו על הגלה זו ועל פי הגורל זכה אלתר שנתבעד אצלו על ההגלה בתחילה על ההגלה של אלתר היי דפישקה, פתח פיכה וספרו ככה אמרנו לו לפישקה לאחר שנתיישבנו איש על מקומו באגלה של אלתר סוסים נתרצו לנו וזזו ממקומם סוסו של אלתר מושך ההגלה והולך בראש וסוסי שמטונו בטבעו מחר על כבודו והולך ומושכת אגלתי מאחרינו אבל פישקה מסרב לנו מרכין ראשו ומגמגה ואומר מה, מה אתם, מה מתבייש אני איך פוצים פפיתום ומספרים קשה על היה דבר ולא אוכל, לא אוכל אני מפציר מפישקה מחזקו בדברי שיחה ומתקספתיים ואלתר, שלא איש דברים הוא אף הוא מדבר עלי בו ואומר שות תשבע עולם אני אומר לך שקשה אחת חלה וכיוון שנפתח הפה ויצאה מילה אחת הדיבור הולך אחר כך מאי לב דבר זה למדתי בבי עצמי בקיצור אין בכך כלום אתה בעצמך השוטה תראה אחר כך שאין בכך כלום בקיצור נסת הפישקה את היתומה הסומית ואם נסת הנסת המזל טוב לך דבר זה שנסת הרי שמנו ומה עוד ומה עוד הערוח ייכנס בעבי השלה וווי עביב שלו נסדרכו מפישקה דברי גידוף כגחלי אש בזעף ובנשימה אחת היידי כי מחמר אחר בהם טוע היינו מייצים בפישקה שהפסיק דיבורו ונשתתק והוא פותח שוב את פיב ומספר ולא בזעף בזעם כבטחילה אוי אישה נעה קנית לי הימים הראשונים אחר חתונתי חיינו בשלום אחר ער אני יצאתי ידי חובתי כנגדה שימו יהודים יסחר פי עם אכזב לכם בבוקר בבוקר הייתי מוליכה ומביאה כנהוג למקומה אצל בית עולם הישן שבתוך העיר שם הייתה יושבת לקדרגת תמיד על משטח טבן וקוראה לנדבות בניגון של כינות שנגע עד נפש כמה פעמים ביום אני מגיש לה לשם מזונותיה פעם תבשיל חם של גריסים פעם לחמנית חמה ופעם קישועים בתפוחים כבושים מגיש ואומר איך להישתי והיא תרב לבך הרי כל יום יושבת תחתיה משקימה ומעריבה ותורדת מאיסקי פרנסה ובלב אחי הייתי בית סלע כמה פעמים לראות מה שלמה ולסייע לה בפידיון להרצות המאות של נדבר וליתן לזה פוטה אחת כנגד מעה של שתי פוטות ולזה כנגד מעה של שלוש פוטות להזכירה חובות ישנים שיש אצל בעלי בטים ידועים שעברו עליה ולא סילקו למיד הנדבר ודחו הלאחר זמן וגם לגרש מפנה הפרה או עז שנתאבו להוציא מתחתיה מלא אופייהם טבן בשעת יהיו לדמו והמה ביוחובה של עיר בחודש ילול מי שמתחילים להשתתח על קברי עבות הייתי נוהג אותה יום יום להייריד הגדול בבית הכברות מחוץ לעיר ועסקי השם לא היו גרועים משל פמליה של כלי קודש כגון חזנים ושמשים מקבלים ואומרי תהילים נשים מקוננות ומקריאות גבייות ועושות פתילות ומודדות צדי הקברות וחיוצה בהם פרה חולבת הייתה לה פרנסתה והיינו נזונים בנחת וברבר אבל כשהאדם שרוי בטובה ומבקש לו טובה גדולה המלה מי שיש לו פת קייבר רוצה פת נקיע התחיל הזוגתי מדברת לי בני אדם כמותי וחמותך לא יובדו בעולם המומים שבנו לגבי פרנסתנו הרי מעלות טובותם לאו יש מומים אלה אצל אחרים היו מתשרים ואנו לא אנשי מה עשהנו רצה נעושמה לי להשתכז כינה ממך לימים ומלומדה בניסיונות ככה היא נפשקה והוציאה נימי זה לאותם מקומות היישוב המרובבי באוכלוסים ותראה שנעשוף ממון הרבה בעזרת השם כאן במקום הזה כמעט אין עוד מה לעשות פעמים אתה יושב תחתיך שעות הרבה וממתין עד שירה חמחה אדם אחד מאלף והיא תלך הפרוטה רבים מספרים בהצלחתו של חתן החולרה שעשה שם גדול בעולם הוא ופרי להשתו תכף לאחר חתונתם הלכו להם למרחקי ערץ וגדלו בהצליחו מוטיל המקבל שמחזר בעיירות וקובץ על יד לעשי את ביטו הקלה פגע אותם בקישינו תרמיליהם ככה מספר מלאים כל טוב פרוסות חלה גדולות מאלו שנותנים לגוי של שבת אצלנו גם המליגה ועליה של קרים ועיילים נמצאים שם פרילי פניה עדומים כפני חמה והיא שמינה ועבה סנטרה מקופל בשומן ומראה המראה דוקסית קיסלון יראינו אם הוא עשת עכשיו והנה רוצה בה אפילו כשהייתה נתונה לה במתנה יהודים כסלונים שלנו הודסה מרבים לספר את רוב אושרו של יון תלכתיה חתן חולרה השני הם ראו אותו שם זוכל על אחור אף בן החנויות והקרדוש ברוכו מזמין לו פרנסתו ומדע מרובה עבריות מזינות איניהן בו ולהינות ממנו הנהגדולה הכל תוהים עליו משבחים ואומרים הרבה בעלי מומים הרי אתה מוצא בהודסה ואל חמום ראה בעולם שלו יבוא להודסה אבל כולל הם קליפת שום מפני בעלי מומים הקיסלונים אפילו אנגליה אינה מוציאה דוגמתם של אלו שבקיסלון קיסלון שלנו נודעת לשם הוא לתהילה בכל העולם יהודי, קיסלוני הכל משגחים לו ורואים את פניו יהיה נפלאה ובכן לא יעזוב הקדוש ברוך הוא גם אותנו ואתה פישקה שמעיני בוא ונלך מזה כל זמן שלא עבר הקיץ ועל תאחר לשחות כאן יום אחד אביי ראי עשיתי רצוני שתי והלכנו אני החיגר בראש והיא הסומית נהוגה אחר ראי מה אמר לכם יהודים האשם ידברה חצליח תרקינו וכל כפה ובכל עיר שבנו לשם מצאנו חן בעיני הבריאות ולמי שהיינו פושטים יד נתן לנו בכל מקום היה ההקטש פתוח לפנינו ודלתות הבתים לא היו נעולות בפנינו החזר על הפתחים כמה שתאבן הפשכה פשוט ידחה וקבל וסים בטעם מלחה שמש של בית הכנסת היה נוטל ממנו כמה פרוטות ונוטן לנו בזכר זה פתקי הזמנה לשבת תמיד אצל בעלי בתים בשכונה אחת אשתי הייתה מלמדתני הלכות קבצנות בעניין זה הייתי עדיין המערץ ודיני החזרה על הפתחים לא היו מחוברים לייפה אבל אשתי הייתה בקיאה בדברים הללו ולכל פרטיהם היא לימדת נחוכמה איך נכנסים לתוך בית איך צריך להתענח כביכול ולחקיה ואיזו צורה אגומה מעוררת רחמים צריכים ללבוש בשעד גניחה איך צריך לבקש נדבר או לטובה איך להתראה ולדרוש יותר מכפי שנותנים לדרוש ולדרוש עד שהתרצו ויתנו ופעמים להודות ולברך ופעמים לנעץ לנבל ולקלל כי סבורים אתם שדבר קלו הקבצנות כל הרוצה לחזר על הפתחים יבוא ויחזר חס ושלום תורה היא וצריכה לימוד גם אני סובר כך נכנסתי לתוך דברי פשקה ואמרתי להיות אשיר אצלנו יהודיים דיו המזל מזל מאשיר ואין צריכים לכך לשום חוכמה כלום עזות בחוצפה וחוכמה וחיוצה באלה באות לאחר כך ממילה אבל להיות אני אני גם הוא ככתוב לא די לא המזל בלבד אלא הוא צריך להתחכם ולהתאפך בתחבולות עד שיוציא פרוטה מכיסם של נדיבים ולהערים לבעל הבית בכל מיני אורמה הוא לתוקפו כך עד שבעל כוחו ייתן לו אם נפשו חביבה עליו מפרוטתו ואינו רוצה למות מתחת תופע תחת ידו קובל אני הלכה רבי מנדלי אמר אלטר שאתה מפסיק סיפורו של פשקה בדברים של מה בכך אנחנו לפשקה והיא ספר בקיצור לקבצנך הפשקה אני וישתי היינו קבצנים רגליים של פשקה שוב לספר היינו נמנים למחנה הקבצנים הרגליים אתם תוהים יהודים עליי ועל דבריי אמטינו לי למעט ואפרש לכם הדבר כפי יכולתי הקבצנים שבעולם קיטות קיטותם הם מתחלקים כאנשי החיל למחנהם בשמותם ובכינויהם אמטינו להוות ישב מעט סוגיה הזו של קבצנות קשה מאוד יש בה ערבוף שמות ומינים משונים ארכב פרחי טיילנים, קבצנים קבועים עניים, דלים ואביונים, מקבלים בטלנים ומלאכחי פינקה קבצנים הרבה ככל הים עד אין מספר אמטינו לי עד שתתיישב דרטי ואסדרם לפניכם אבל הוא אילו לפי שכחלום הוא נתעבך בחיטות הקבצנים וגמגם בלשונור ובאתי אני לסייע לו ומתוך ערב המגומגמים למדתי שהקבצנים אצלנו מתחלקים למיניהם האלה קבצנים רגליים אלו המתיילים והמהלכים ברגליהם ומהם קבצנים דן נאידי ארכב פרחי עזלים בעולם תמיד וקבצנים דן נאידי אלו קבצני המקום ויש קבצנים פרשים אלו קבצני הקרונות הנושאים והמשותטים בעולם באגלות הפרשים מתחלקים לקבצנים ביתיים אלו הנולדים בבית באחת העיירות ועל הרוב בארי ליטה ופולין ונמנים לאחת הקהילות ולקבצני הבר או מתבריים אלו הנולדים בסדה בתוך הרגלה ועבות עבותיהם היו נודדים בעגלות מעולם הקבצנים הללו כצוענים הם ביהודים כל יםיהם הם מתנודדים בעולם ממקום למקום נולדים ומתגדלים מסדבגים ופרים ורבים ומייטים בדרך בני חורים שאינם מקבלים מרות כציפורי דרור וחופשי מעול דרך ארץ ממיסים וערנוניות ופתורים גם מתפילה ומכל המצוות אין אדון להם בכלל קבצני המקום נמנים קבצנים פשוטים מני יהודים ויהודיות בחורים ובטולות שנותלים תרמילם ומחזרים על הפתחים בימות השבוע ובראשי חודשים ומקבלים פרוטות ופתוטי לכם יש מהם רודפים פעמים אחרי בני אדם בשוק מחזיקים בכנף בגדם קוראים נדוות ואינם פוסקים עד שייתנו להם איש קופר נפשו יש קבצני כלי קודש אלו הבתלנים והמקבלים העניים והמכובדים בבתי מדרשות שהוא קצאו למשניות הוא לתהילים ולאמירת קדיש בבית אבל ובבית הקברות בכללם גם תוקים בשופר מגיעי ספרים תפילים ומזוזות חיוצה בהם יש קבצנים לכבות התורה כגון פורושים האוזבים נשיהם ובניהם והולכים וחובשים עצמם בבית המדרש באחת העיירות ולומדים שם גמרה על חשבון הגהל בחורי ישיבה שמבלים זמןם ויושבים ומתקרצפים אצל התנור ומצפים יום יום לשולחן אחרים ויש קבצנים לשם מצווה יהודים אחוזי מתפחות גבעים וגבעיות מכל הסוגים שקובצים על יד כביכול לשם דבר מצווה ויש קבצנים צנועים אלו בעלי בטים עניים חשיים וחסיהם שמקבלים לדבות ואוכלים להמד יחסופה בסטר ויש קבצנים למחצה כגון מלמדי תלמוד תורה בהרבה מקומות שחצים מלמדים וחצים מחזרים על הפתחים בקופה של צדקה ורבנים ודיילים וחזנים ושמשים וחיוצא בהם כל אחד ואחד מאלה שרק קבצנים היהודים לבושי תרמילים יש קבצני ימים טובים אלו שולחים וקובצים על יד לפרוס הפסח בהרבה ימים טובים בחנוכה ובפורים בשעה שהיהודים בכלל נלבבים, מתחזקים ויוצאים מתוכרוב חדבה לחזר על הפתחים לא למענם כי אם למען ויש קבצני גמילות חסדים אלו שכל יםיהם הם נותנים לדבות בתורת גמילות חסד על מילת להחזיר כביכול בתודה ותשועותכם אז קיריינינה רבי אלתר אמרתי לו לאחר שסידרתי את קבצניינו עליו הדפישקה בבקשה ממך אז קיריינינה אפשר יש עוד מיני קבצנים ששכחתי לפקוד אותם לציב אותם בתוך כלל קבצני ישראל למי נפק מינה אמר אלתר מנענה בכתפה ומבית עליי בעקימת חותם כמי שמבית על נער קטן בשעת כלתו שכח הוא אמר העולם יהיה חרר ושומעם חסד שלו ממחו שכח לפוקדם כאילו פקידה זו מסיני עשור לאדם ישראל להיות קבצן אם לא יבוא בתוך הפקודים על נער רבי אלתר אמרתי לו על תומר כך והקבצלים שלנו גבתנים וגשה הרוחם ולהוטים אחר קבוד כל שהוא משום חשש פחיתות קבוד עלול הוא קבצננו לירד לתוך חייו של חברו ישמרינו האל מדל גה מרוך מזכין השכחות נזכרתי יש ויש עוד הרבה מיני קבצנים נחדים ובני טובים ירושלמים, נסרפים, דבויים וחולים חולים מעיים ותחתוניות אוכתבים בידם מעט הרופים קבצנים משמעים על הכנסת קלה אגונות ועלמנות מחברים וחזנים שעבד להם כולם אין לנו ליד מייש רבי אלתר אף ענו מוכרי ספרים להבור ביקה לקבצנים והשתה דעתינה לאחי קום הוא קרה גם בשמת פיסיינו וכל מיני מוציאים לאור וסדרנים אותם ומשם שהם את הבחור הזצר והמגיעים והסופרים למיניהם כל הקהל הזה יעמוד עם כל הקבצנים אתה רבי אלתר אנו צריכים לסדר את כל הערב רב הזה ולתת לכל קבצן וקבצן מאלה את מקומו בתוך הפקודים אי רבי מנדלי אמר אלתר אסו מתראם נותן ידו למתחת בית סברו ומתחכך די לי בקבצנך גם לשם האוזן מתחכך אני כאילו פרושי מתרגשו עליי ואוכלים את בסרי היית רשי לקצר ולומר בקיצור כל ישראל קבצנו וסגי בבקשה ממך הלך לפישקה ויספר לנו ואתה בלום פיכה ואל תיכנס לתוך דבריו זוהי מדע רעבך להשאיל לפישקה מילה כשהוא נחנק ומתקשה בדיבורו או לתקן פעמים סגנונו המגום גם דבר זהת הרשי ובאמת כל הדברים הנאמרים כאן ולהלן בשם פישקה הם מתוקנים פישקה שהיה עמוס בלשונו ומגמגם היה מוציא מפיו דברים מקוטעים ומובלעים בה כמעט ספתיים כחזן מאותו המין הידוע ואני המשורר הייתי מסייע לו בשעת דחקו חוזר על המילות שנחנק בהן ומתקנן על פי דרכי ואם אין אני לא היה קשה להבין מה שמדבר היה דוחק ואומר כלשנו על פי דרכו בקיצור אין בכך כלום העיקר הוא המעשה כאדם שדוחק את החזן שלא ישה הרבה בין גינותיו במוסף של שבת כדי שהיא כנס לאכול חמין ומתאמים המוכנים לו בביתו מי בעוד יום סוף פרק יודגיםל ספר הקפצנים מעט מנדלים אוכר ספרים