 I tiden fremovede reformationen i 1500-tallet spiller klosterne en enorm rolle i samfundet. Der er kloster overalt, og det er her på afstand af verden og i livet fyldt med bønd, angre og selvafstrafelse, at det sande i Christen i livet leves. Jeg kan faste nu! Jeg kan faste, hvor jeg kan skrive mig! Og sådan er munden Martin Lutters liv også, da han kommer her til Agustina E. Amida Kloster i Wittenbær i 1507, og efter også bliver professor på byens nye universitet. En af de steder, hvor man tydelig ser den forskel, som reformationen gør, det er i mængden af klosterne, der er i samfundet. I løbet af ganske få år så forsvinder alle de klosterne, som fandtes, stor set. God, er ikke han angre med dig? Du er angre med Gud? Jeg vil ikke have Gud. Det sker fordi klosterne mister deres funktion. Det er ikke længere det sted, hvor man skal forlade verden eller holde verden på afstand for at nærme sig Gud. Det gode Christendiv skal leves andre steder. Det skal leves i verden. Det skal leves i familien. Det skal leves i arbejdet, som man først og formis gør for næstens skyld. Derfor er det da også helt i Lutteranismens ond, at Agustina E. Amida Kloster her i Wittenbær ender med at blive Lutters eget hjem. Frag den vise, som er førsten her i Wittenbær, og som er meget glad for Lutter, giver Lutter Kloster som privat bolig. Og så skifter klosterfunktionen. Det bliver nu et ideal for den måde, som man nu forstår, hvordan det Christendiv skal leves. Her gifter Lutter sig med Katharina van Borer. Her materialiserer Lutter selv de tanker, han har om, hvordan man bedst lever som Christen. I familien til gavn for samfundet her, opforstår man sine børn, tager sig af gæster og virker i det hele taget til gavn for verden. For verden skal ikke længere holdes på afstand, den skal man involvere sig i. Og det gør Lutter i den grad. Gæster fra nær og fjern strømmer til og fra det gamle E. Amida Kloster i Wittenbær, for at høre Lutters tanker og få gode råde. Og byen bliver fra midt i 1520'erne et centrum for det intellektuelle liv i Nureuropa. Det skyldes ikke, mens Lutters undervisning på universitetet. En stor bygning her bag mig er Universitetet i Wittenbær, som er forholdsvis nyt, da Lutter kommer hertil. Her bliver Lutter professor og begynder at undervise på en anden måde, end når man gør tidligere. Han følger humanismens ideale om at gå til kilderne selv og forlæse over de biviske skrifter, fremfor over andres kommentarer. Det virker, må man sige, universitetet i Wittenbær bliver en magmet for universitets uddannelse i Nureuropa. Masser af studerende fra andre byer, fra Skandinavien, Navne fra Danmark og Sverige, fader til Wittenbær et forutsigt stort tal for at følge Lutters og Melangtans forlæsninger. Melangtans er en ung, fremadstormende begavelse, der bliver ansat på universitetet i Wittenbær allerede i 1518. En af hans væsentligere opgaver bliver at lave en universitetsreform, der reorganiserer universitetet efter de idealer og det verdensbillede, som reformationen og humanismen affældes om. Og det nye teologiske verdensbillede ser vi også afspejlet her i Sankt Marienkirche i Wittenbær. Vi står foran Kranaks berømte altertavle i kirken Midt i Wittenbær. Og den er ikke berømt uden grund. Her har Lukas Kranak formået at fange det centrale i Lutters teologi på en enkelt altertavle. Det er der omdragingspunktet for altertavlen, og det Lutter peger på. Det er den korsvestede Kristus, fordi det er det centrale i Lutters forståelse af, hvad evangeliet er. Lutter stiller sig imellem. På samme måde som kirken på mange måder før stillede sig imellem den enkelte og gud og forvaltede Guds tilgivelse til mennesker. Lutter peger på Kristus, fordi det er i Kristus Guds kærlighed, til hvert enkelt menneske kommer til udtryk. Det er menneske, som på ingen måde har gjort sig fortjent til den forhær presenteret Kristus som billede på Guds kærlighed. Forståelsen af Gud som den, der i kærlighed giver sig selv til mennesker, der ikke har fortjent det, går igen i det store altervillede som en af hovedmotivet i Kranaks Altertavle. For Lutter er det afgørende, at Kristus selv er nærværende til stede i Bryd og Vin. For kun hvis Gud forbinder sig med det helt almindelige ordinarer, så kan man være sikker på. For Lutter, at Gud virkelig er den, der elsker det sønende menneske. Det, at Gud er nærværende i det helt almindelige ordinarer, åbner for Lutter også til et nyt syn på verden. Og derfor har altermotivet åbne vinduer ud til verden udenfor. For kan Gud være nærværende som den, der giver sig selv af kærlighed i almindeligt Bryd og Vin, så kan man også tro på, at han er nærværende i det helt almindelige liv, der leves udenfor på borgen eller i byen, som man kan se i baggrunden. Og derfor er der en meget tæt forbindelse for Lutter mellem det, der sker i nærvaren. Det Gud snærværende, der er i nærvaren, og det Gud snærværende, der er i det almindelige liv ude i verden. Det er derude, at den Kristne, som har modtaget Gud's kærlighed i Kirken, skal leve sit liv udenfor i kærlighed til medmensket.