 Jeg forsker i europæisk menneskerættesbeskyttelse, eller grundrettighedbeskyttelse, som man også kalder det, og hvordan forholdet mellem EU-domstolen og menneskerættesdomstolen på det her område påvirker den samlede beskyttelsestandard i Europa. Det, der motiverer mig mest ved min forstning, er emnets aktualitet og spændevite. Det er et område, der er i konstant udvikling lige nu, og hvor der er meget konkrete problemer, der skal løses. Først og fremmest, fordi EU-domstolen lige nu har svært ved at forstå betydningen af, at den samarbejde med menneskerættesdomstolen. Det er vigtigt at forske det her emne, fordi det berøver mange. Det berøver os alle faktisk. Det er vigtigt for den borger, som mener, at hans familieliv er blevet krænket, eller for den asylansør, der står og i risiko for at blive udsat til nedværdende eller umønskelig behandling, at de to domstole opererer med den samme beskyttelsestandard. Der er mange glæder ved forstningsarbejdet. Både den nørdede glæde ved at fordybe sig i teoretiske diskussioner på et meget højt niveau, men også glæden ved at erfare, at de resultater man opnår kan være med til at gøre en rejelt forskel. Fordi de påviser de problemer, der er i forhold mellem menneskerættesdomstolen og EU-domstolen lige nu, og giver et bud på, hvordan de her problemer kan løses. Jeg har et håb om, at mit forskning kan gøre en forskel. Den kan bidrage med nye perspektiver til, hvordan man kan løse et meget rejelt problem af stor praktisk betydning for menneskerættes beskyttelsen i Europa.