 Vi er i 1625, hos den velhævne købmand af julebordet Netop Dækket, og brændeligt var julen en lysfest, som vikingerne flyttede fra januar til december, men her midt i renaissanceen er det julens kristne budskab, der er i centrum. Kristian Fjærs praktbibel er slået op på juleevangeliet naturligvis. I har selv den obligatoriske forret Risengrød har et kristen islet her tre generationer efter reformationen. Man starter med Risengrød, ganske tragischel, lavet Risengrød, men det man gjorde, det var, at man liggede i korsiet, og så kom man smørklat i. Og så gik det ellers der ud af omkring sulebordet med grønlandkål, pølsadelibetum, brød, skænke, ebelskiver og masser af øl. Gaverne? Ja, de var skamme også med ved bordet. Det herovre ligger der en sølske, som sikker, der er beregnet til husesfruet, og nogle sølmønter, som lurer mig om ikke børnen, og til eneste kalde har fået en sølmøn til julegave, og det var altså kun hosvarende uddelegaver. Men hvad i alt verden laver al den halm i den fine julestue? Man havde den tradition af, at hele hudstande, inklusiv tæneste bier, tæneste folk, tilbrugte julenat i halmen. Man så simpelthen herinde, presserskabet var mig en mod det her fællesleje, fordi du kan godt forstille, hvad der kan ske, når nu kalder bier ligge ude. Den mørkeste grov, at der kan opstå sæddelige sygårdiske løster i dette fugtbarhedshalmen. Og dermed har Jens Ingvartsen faktisk fået introduceret tre af de vigtigste ingredienser i julen lige siden ædgilde, gavræset og altså ikke mindst kødsløst. Ludvig Holberg, en julestue, skrev på 1724. Gid, der havde en daler for hver PS Jomfugtom, der er gået af stapet ved sådande lejligheder. De lejligheder, Holberg her omtaler, er de såkaldte julestuer, da mellem 1660 og 1750 var på allerhøjeste måde i by og på land. I julestuerne gik det helt anderledes for sig en etipænende borgerlig juliem her fra 1723. Julestue var en form for fændeskilders, som min familie holdt og inviterede nabofamilier med, og så festede man ren udsagt løs. Og det begyndte med mellem til Hellesrede konger i januar, og festerne foregik på den måde, at man mødtes hos mig et par aftere og på netter, turede man videre til næste, og var der på netter. De ældre spillede kort og fyldte samme øl, og ungdommen, de underholdt sig med julelej, som var alt andet endnu skyldige. Mange af de børnelej, vi kender i dag, bogbrælde og mogen gik gænge, er opstød som julestuelej, og de var aldeles ikke for sarlesjæle. Et af julestunes absolute højdepunkter var, når julebukken kom ind i studen. Det er jo selvfølgelig en gorsk hal, der er klædt ud med et par store støvler på en lagen omkring ryggen, og så er bukkekrænet spændt fest på hovedet. Og han er hoppet og sprang ind i julestuelen, og så er børnet vinet af skrejk. Hans formål til en julestuelej var, han trådte ind i studen, og så begyndte han at fortælle løs. Alle de sandheder om festen stilte her. Så måske måske godt det anede, at nu kiser lise den og den med den og den, og alt hvad, men sådan gik og fisket om, brægte han til tors. Og han fungerer egentlig som en slags samfundet sikkerhedsventil. Og han fortalte løs jo mere slibere, jo bedre og vartigt. Og når han var færdig, så blev han beværdet godt med nødder og ebler og øl. Og når han var riligt, så gik han stille ud igen af studen. Svirgildet i julestuerne harmonerede dårligt med peatismens moral. Så julestuerne blev forbudt ved lov igen, igen og igen. Det går da så vigt, at man overvejer at sætte præstaskabet til at fungere som en slags stikkervirksomhed. Der kan få indberette formyndighederne, der er julefrokost der, der er julefrokost der. Du siger, det er julefrokost, og det gør jeg med William, fordi julestuer kan man sige de dør ud. Ja, men er det ikke det, der er opstod i dagens standalone med forskellige firma-julefrokoster? Hver skolelillefru, så er vi hjemme. Jamen, jeg skal i en skid hjemme, jeg skal til julefrokost. Kan han forstå, det er en skværd og et.