 Senyor Xavier Masliorens, president de l'ICIP, Maximiliano Fuentes, director de la càtera de Walter Benjamin, plàstica siaplades del memorial democràtic. Amplau donar-vos, com a vice-director de Relacions Internacionals de la Universitat de Girona, de donar-vos la benvinguda a aquest tercer col·loqui internacional Walter Benjamin que inaugurarem avui. Ho faig en nom del rector que té altres obligacions, i no pot ser aquí, però ho transmeto a les seves salutacions. Parlo una mica, deixeu-m'ho dir així, amb dos barrets, per una banda, sóc el representant institucional de la Universitat, que albergue aquest simposi, per l'altra molt involucrat en la vida acadèmica d'aquesta càtera de Walter Benjamin. En aquest sentit també voldria dir, de forma tan institucional, com en aquest sentit de la meva implicació, que les càteres, al voltant de 30 gairebé a la Universitat de Girona, tenen la funció de allargar, mediar l'activitat intelectual, acadèmica, científica de la Universitat de Girona amb el territori. I en aquest sentit, pel trist fet que Walter Benjamin agit mort a Provou, i per tant, a part de ser una figura mundial de pensament, és d'aquí, és del territori, lamentablement, en aquest sentit, nosaltres, des de la creació de la càtera, hem matisat sempre, diguem, aquesta part de la memòria històrica, aquesta part del Legat Benjamin, que és la teoria crítica de la història, i en aquest sentit també aquesta col·laboració amb institucions en el territori, com el MUMI, com el Memorial Democràtic, que precisament també treballen en aquesta línia. A la obra de Benjamin és molt ampli, a molta filologia Benjaminiana, aquí aquesta càtera vol destacar, diguem-ne, a treballar coses no només d'estudi de Benjamin, sinó tractar temes a fins del seu pensament. I crec que el simposi d'aquest any, el que commemora el centenar de la revolució d'octubre, i tematit, diguem-ne, d'un aspecte que és important a la obra de Benjamin, la qüestió per l'estatut de l'intellectual i el compromís intelectual. Precisament, en aquest sentit, voldria dir que el tractament del centenar de la revolució de l'octubre i voldria citar un doctor, un horiscaosa d'aquesta universitat, és a dir, és el que realment obre el segle XX, ha parlat d'un segle d'inaul·lac, que va de la revolució francesa fins a l'altre de l'octubre, i un segle vincul, que és d'estelesòres fins a la caiguda del mur de Belí. I el tema d'aquest simpos i tracta, doncs, un tema que ha sortit en aquest segle vincul, que és el compromís de l'intellectual i els problemes al voltant d'això. Des de l'any 1989, és de clar, i ha més encara d'haver entrat en el segle XX, el que ens ha de preocupar és pensar com quedarà aquest concepte del intelectual compromís en les condicions del segle XXI. Això hem de fer, i jo crec que en aquesta línia va aquest simposi internacional de la càtedra de Altamènia a mi, evidentment reflexionar sobre els límits que s'han de trencar per fer un concepte nou de l'intellectual en el segle XXI, però sense agafar-se i aprofitar el legat del pensament del segle XX sobre aquest tema. I en aquest sentit entenem que commemorar el centenar de la revolució d'octubre és això, ha generat uns debats que hem d'examinar en funció d'aquest serveix en el segle XXI. En aquest sentit, desitjo i no vull alargar-me més, molt d'èxit aquests dies als debats, a les conferències d'aquest simposi, i vull agrair a totes les persones i institucions implicades en aquest divinament, insisteixo en un altre cop amb el Museu de l'Exili, el Memorial Democràtic, i us dono la benvinguda a la Universitat de Girona, doncs trobarem orgullosos al vegà aquest simposi i deixeu-me claurar amb aquestes paraules aquestes d'any. L'actual govern de l'UDG ha posat el tema del compromís social com a tema del curs 2017-2018, i en aquest sentit també va molt ligat al que fem aquí, i espero que ho podem disfrutar i aprofitar molt. Moltes gràcies. I ara té la paraula al senyor Xavier Mas Llorens. Moltes gràcies, disserrector. Amics i amigues, bona tarda. Vull agrair en primer lloc i en nom de tota la Junta de Govern de l'ICIP, que és l'Institut Català Internacional per la Pau, els altres co-organitzadors del Col·loqui Internacional, la possibilitat de tornar-nos a trobar, i és el nou any consecutiu, per aglussar la figura i el pensament insubornable de Walter Benjamin, i especialment en aquesta ocasió en què es debatrà sobre els compromisos personals, polítics i socials dels intelectuals. Jo diria que, a més a més, és un col·loqui plus, perquè, com sabeu ara, sempre s'ha de dir i girona més. I, per tant, com que es fa girona, doncs és un col·loqui realment plus. Ens dona la circumstància més que enguany conmemorem el centenari d'una revolució cruenta a Rússia, que va provocar un canvi de règim i de sistema econòmic i social en una societat realment complexa, que vivia des de feies segles en una situació d'injustícia estructural i en un règim semifaudal. Avui, a casa nostra, a Catalunya, vivim una altra revolució pacífica d'amplia base social i de llarg recorregut ideològic, no oblidem, de llarg recorregut ideològic, que demostra que el segle més violent de la història de la humanitat que ha estat el segle XX, inicis del segle XXI, doncs ha donat fruits també en el camí de la Pau, que és el que jo he vingut a parlar, i en el camí de la recerca de solució pacífica de conflictes, per mitjans no violents, per mitjans no violents que són, recordo, des de la desobediència civil, la resistència pacífica, la defensa dels drets civils i el compromís sincer entre grups d'idiològies diferents que comparteixen un mateix objectiu. Ha estat el segle realment el més cruent de la història de la humanitat, però també ha estat el segle amb que més avanços hi ha hagut amb la defensa de la no violència i de la resolució pacífica dels conflictes. Hannah Arendt, en un dels seus escritos, afirma que molts grans filosos han relliscat molt quan prenen opcions polítiques i posava exemples, com per exemple de Plato, essencialment pel seu elitisme que s'adiu poc amb la teorització de la república, o de Heidegger, les teories del qual van servir de gasolina per al nazisme al seu país alemanya. Un professor de filosofia de la Universitat de Barcelona començava sovint les seves classes amb una pregunta retòrica i molt forta que s'havia fet anteriorment adorno a aquesta pregunta, i ell començava la classe dient, es pot pensar després d'Auswitz i callava, i els alumnes no sabien a què venia. I ho feia per resaltar que moltes vegades l'esfera intelectual i l'esfera ètica no es donen la mà, es viuen d'una manera deslligada. És previsiblement el tema que volem abordar aquest any en el col·loqui internacional que inaugurem aquesta tarda. Però he estat convidat, no per parlar de filosofia, que en aquí hi ha molta gent molt més preparada que jo, sinó per parlar de pau. I ja que aquests dies citarem molts intelectuals, els invito també a fixar-se en el llegat de Bertrand Russell, una persona matemàtica, filosofa, pacifista, política, activista social durant els seus 98 anys, persona que curiosament va tenir el premi Nobel de literatura i no va tenir mai el premi Nobel de la Pau, i en canvi es va oposar durant la primera gran guerra a tota la guerra i va ser un pacifista convençut, després de la Segona Guerra Mundial, va ser una persona molt propera a la causa aliada perquè entenia que el faixisme acabava amb totes les llibertats i després va ser una delit de la causa antinoclear. Per tant, va ser d'un pacifisme estricte, va ser una història llarga de coherència en activisme social i polític. Finalment, el seu compromís posterior per l'evolució de l'arma nuclear avui, precisament fa 7 dies que els Estats poden signar el tractat de l'evolució de les armes nuclears. Ja veurem l'èxit que té perquè totes les potències nuclears han dit que no els signaran, però de moment ja hi ha molts països que l'han signat i el volen ratificar. Doncs és important recordar també el llegat de persones personalitats com ella, com Bertrand Russell. Dit això, els desitjo una reflexió molt profitosa i tornar-nos a veure l'any que ve per seguir conreant la nostra amistat i per seguir reflexionant junts. Moltes gràcies. Moltes gràcies. I ara té la paraula al señor Maximilian Fuentes, directora de la càtedra. Bona tarda, amics, amigues, companys de taula, directors, presidents d'institucions, en particular, deixem-ho començar per aquí. És un pla enorme poder compartir aquesta inauguració i tot aquest col·loqui per una banda amb els ponents que tindrem, que ara m'hi referiré. I sobretot, en primer lloc, volia destacar el fet de compartir un any més aquesta iniciativa que ja... Ara fa un moment el president de l'ICIP, ja portem gairebé una dècada entre diverses institucions i persones, que són sempre les que hi ha al darrere d'aquestes institucions, o al davant, a vegades, intentant desenvolupar un experiment, un projecte comú, que és aquest col·loqui i aquests espais de debat al voltant de diversos temes que, d'una manera o d'una altra, ens acaben involucrant a tots. I era aquest sentit que volia començar destacant, en primer lloc, la tasca que fem conjuntament des de la catra amb Jordi Forni, el seu memorial de l'exili, però també, des de fa alguns anys, aquesta tasca tenim la sort de compartir-la amb l'observatori europeu de les memòries, amb Jordi Guixé, amb Ricardo Conesa també, amb Lissiut, que estava per la pau, i amb el memorial democràtic, amb plàsticars i aplanes, com a director. Per tant, dic això no només perquè sigui una formalitat, que aparentment pot ser-ho, sinó perquè, realment, sense això, no podríem tenir el col·loqui del que gaudirem els propers dies. Sense això, no podríem pensar el col·loqui en la manera en què el vam pensar al principi, ja fa gaire bon any, com vam concebre, d'alguna manera, les primeres idees sobre com instructorà un col·loqui dedicat als diversos tipus de compromís dels intelectuals, els diferents compromísos intelectuals durant el segle XX. Evidentment, l'any 2017, fa un any, no podíem preveure el que passaria al propèdiumenge, evidentment, però sí podíem preveure que estaríem en el centenari de la revolució, el Bolxaviqui. Per tant, què millor que abordar la figura de l'intelectual i del compromís intelectual davant, probablement, el fet, o un dels fets, si més no, més importants del segle XX. I en aquest sentit, diguéssim, la figura de Benjamín, ho deia en George Simmel, l'antic director de la càtera, la figura de Benjamín en serveix, on es va servir d'un primer moment, per abordar-la no tant des d'un punt de vista monogràfic, és evident que no és un col·loqui centrat en Benjamín estrictament, però sí per pensar aquest mateix col·loqui en dos sentits. Però una banda, en l'anàlisi, la perspectiva Benjamíniana, de l'anàlisi de la relació entre el passat i el present, ho he dit d'una altra manera, la relació entre la mirada cap al passat des del present. Com és evident, només mirant el programa del col·loqui, el component històric és més que present, serà més que present en les diverses conferències, des de la pròpia conferència inaugural d'en George Traverso, que és la que escoltarem tot seguit, fins a Ferran Gallego, Helena Hernández Sandoica o Olga Glondis. Però també la perspectiva sociològica serà important en la clóenda d'aquest col·loqui. En aquest sentit, i aquesta és la segona pota, la concepció d'aquest col·loqui, també la perspectiva multidisciplinar, també, com tots bé sabem, molt Benjamíniana, ens va fer pensar que era central abordar els compromísos intelectuals també des de la perspectiva de la filosofia, del pensament en general, però de la filosofia, en concret, la literatura o l'estètica. I aquesta perspectiva, òbviament, com també segurament sabeu, s'acabarà expressant de diverses maneres a través de les ponències de Manuel Faia, de Maripa Valibrea i del propi Rafael Grasa. Finalment, seguint aquesta idea d'aquest component multidisciplinar, tenim, o tindrem, aquest dissabte, però veu la possibilitat d'aquest, dels components més estrictament artístics, el cinema en concret, que aquests components artístics, en particular, deia el cinema, siguin objectes de reflexió, en particular, de la realització en directe del programa de Radio 3 del sèptimo òbvio. És un nou afegit, diguéssim, aquest col·loqui, una primícia, per dir-ho d'alguna manera, és la primera vegada que farem, i estem molt contents de poder fer-ho. Evidentment, ho deia al principi, i acabo, evidentment tot això seria impossible des de la concepció fins a la realització d'aquest col·loqui sense les col·laboracions que hem comentat. Per això volia agrair de nou aquestes institucions, el Museu Memorial de l'Exil, el Memorial Democràtic, l'Eurom i l'Issip, per descomptat l'Universitat de Girona també, la possibilitat d'una vegada més acollir-nos durant un dimit, gairebé el dissabte, ja sabeu que serà per avou, per realitzar aquest col·loqui. Els temps que ens toquen viure ens obligen, els temps en un sentit molt ampli. Ens obligen, penso, cada vegada més a pensar el present en un sentit semblant, si més no, el que venia a mi va intentar desenvolupar fins a la seva mort per avou, ja fa 77 anys. Esperem que els propècies ens ajudin a pensar el present des d'aquesta perspectiva. Gràcies. Moltes gràcies, Maxi. I ara per clau que aquesta acta d'inoguració té la paraula del senyor Plàssic, que sí, a planes del Memorial Democràtic. Gràcies, Jörg. Bona tarda a tothom. Profesor, véns a traversa un plaer, tenir-lo aquí. Una de les més grans satisfaccions intelectuals com director del Memorial Democràtic, i ho dic la mà amb el cor, és col·laborar cada any en l'organització del col·loqui internacional Walter Benjamin, aquest any dedicat a intelectuals i compromisos en l'època contemporània, cent anys després de la revolució d'octubre. Només faré un apunt, un dubte. Què és i qui és intelectual? O el que és més important? Què entenem per compromís? Què entenem per revolució? Què entenem al capdevall per llibertat? És complexa? No hi ha un sol significat? I trobades com aquestes són necessàries per posar-hi una mica de llum, perquè jo crec que la millor manera de no entendre'ns és donar tot per entès. Col·loqui internacional Walter Benjamin, repeteixo un plaer intelectual. Gràcies.