 Я сподіваю українською. Я сподіваю українською. І після цього бачу, якщо ви сидите на сьогодній ассамблеї, я спочатки я б хотіла... Я спершу представлюся. Я на Стасія Платонова, я культурна критикиня-редакторка. Я модеруватиму свою дискуссію. І я б хотіла розпочати... Що дискуссі усподяки. Я б хотіла розпочати... Організаторам отамлеї. За фантастичну організацію, програмування і курування цієї події та караторська група, яку ми бачили на початку сьогоднішнього робочого дня. Дробили неймовірну роботу. Навіть побіжно, мають щодо ней відношення як медератор Кисенії Дискуссій. Я бачила, який Огром роботи вони дробили. Аби ця фантастична правда, чудова аудиторія тут сьогодні зібраласься. Я дуже щастлива то збачити багато обов'язків. І я бачила тільки місяців, що ми живемо в Україні, але зараз ми з Катерині Пасаняки. Я такуш хочу бювати в Україні. Такčо ми з Катерині Пасаняки, що катерині на付тані, бо я тільки чекав, щоб Катерина Викупавна і я бачила, як бачила, що я з'ясню, що за кутом, як почеся знити мені. Я бачила, робив, Зважаті чимось важливим, ми можемо думати, що щось більше важливе. І вона так багатьох речей нас навчила, але среди них вона навчила те, що нічого не можна відпадати на потім. Речі треба робити час. І витчовити час розбудовувати наше майбутнє просто зараз, навіть коли ми відчуваємо, покрокуємо, як виймуємо і коли ми не до кінця знаємо, що ми не знаємо, що ми будемо робити, і як ми відчуваємо всі все. Але тоді ми будемо говорити про ці індипенденні культури, професіальної, і Катя Сміч був дуже добре бігарм для цих дискуссій. Втім, ми будемо говорити про індипенденні культури, і ми говоримо про те, як багато нічого відчуваємо, що ми будемо говорити про це, що ми будемо говорити про це, это якщо alt� Best facebook off nor makeup.fish two comes from Він може розмагати різниця досвідів, яку ми набули за цього різнього місяця. Може, може, що може опомогити, що вона цейм педж, може бути поєднана, може бути почута і зроблення лодне одне одне. І ми можемо розуміти цю чатку. І як ці скилки, які ми оптимуємо таки виглядно за 10 місяців, як ці скилки можуть допомогити нас об'єднатися, початкуватися для нової різни, для стратегічних відповідей, тому що, в неї будуть країни і рибілювати нашу країну, ми вимаємо дуже великі викликів, яким ми ніколи не мали справи до того. Ми попросили чудових спікерів, які я зараз по черзі представлю, підготувати дуже породкі стопні спічі на кілька хвилин, які в стопні промови на кілька хвилин, які дозволили вам краще зрозуміти досвіди, які ці люди пережили за місяць і широкомасштабного вторнення, а кожному з них, опонитися, он the same page, перш ніж ми, власне, перейдемо до основної частини дискусії, тож я маю втіху і честь по черзі представляти і запрошувати. Прошу спікерку, я Валерія Шилер, кураторка, яробудласна до Flores Yours. Добре день, можна чити? Так, давай спробуємо ще раз. Мені здається все чути. Привіт, дякую дуже за запрошення і за організацію. Мене звати Валерія Шилер. Я мистецьознавиця, і я взагалі з Кримо в 2014 році я переїхала до його Києва через анексію. І зараз знову в Березні я опинилася в Берліні, і зараз живу в Берліні з Березня, собственно. Так, і то, як змінилася практика, взагалі в Києві я працювала десь довго в Пінчукарцентрі на різних посадах. Потім я почала працювати, пішла з Пінчукарцентрю, викладачкою в Києві, який дівмінивав медіа-артсію історії мистецтва. І потім, десь довгою час, десь два роки, я працювала редакторкою онлайн видання про мистецтва «Артслукер», але під час взагалі-то в ніч з 23 на 24 лютого була кібератака на ресурс, на весь сервер, і тому він перестав працювати декілька місяців. І цей момент, коли, саме в цей момент, я думаю, що це, як ритуальний момент відбувався, тому що, по-перше, це, насправді, ми були в цих чотирьох відсотках, про які говорили раніше на спічі, але, насправді, в той момент, коли розпочалася повна масштабна війна, майже всі проєкти, які мали сенс для цього, вони перестали мати сенс, я думаю, що всі з нас це відчували, і для того, щоб продовжити кожний проєкт, треба було переосмислюти якось і адаптувати під нові реалії, і навіть у нас були декілька текстів, які, взагалі, не можна було б публікувати, просто тому, що ресурс на той момент не істувало, але навіть, якщо понеснував, не було б сенсу, наприклад, як можна публікувати текст перед чуця війни і просто помітити, про те, що це було написано до... Так, це один з моментів, з яким ми всі, я думаю, стикалися, то ми, думаю, дуже важливо, насправді, робити все вчасне, тому що це дуже крутий поєкт. Абсолютно, і так. Бо тепер це знаємо на практиці, так. Так, і навіть після того, з тільки якби ментал іщу з додаткових, які ми всі маємо, не тільки ти, я думаю, всі ми маємо всі українці, навіть, якщо вони жили за кордонами України до цього, все одно, і це накладається, і це таке нашарування всіх річей, що потрібно зробити, переосмисляти це. Насправді, все, потрібно робити. Вчасне, думаю, це те, що можна винести з цього. Але серед... Насправді, я думаю, що я надбуду довго розповідати про те, як змінилася практика, що саме я робила в Берліні. Зараз закінчу працювати в новій нешелій галерії в Берліні, робила виставку. Одну, зараз готую іншу. Але це не так важливо. Важливо сказати про те, що насправді це дуже челленджен працювати з європейським контекстом, західною європейським контекстом. І особливо, я думаю, в Німеччині. Я думаю, що ми всі знаємо, як, якби ліві погляди, як не просто іноді це буває. Але це, насправді, цікаво. І я думаю, що це цікаво думати, як краще бути почутою, почутими. Ось. Але ще один пункт, який я хотіла сказати, це про комплекс Меншвартисті, який, я думаю, багато хто з нас відчував. Але цей момент, одразу після вторгнень, певним масштабом, воно просто пройшло повністю. Особливо після роботи і після того, як я дізналася трішки більше, як працюю з інституції. Я думаю, що багато чого могло б навчитися, особливо всіх, хто мають практику роботи з інституціями європейськими. Але, насправді, я після цього зрозуміла, це дуже приємне відкрися. Так, і дякую за твій досвідлер. Я думаю, що його багато хто поділяє, багато хто мав подібний досвід. Обов'язково ще поговоримо докладніше і про досвідмігрантства, і про досвід практики розділеної між різними країнами, або практики команд розділеної між різними країнами. Тому я думаю, що ще будемо на ходу цього ще торкнутися. Друга спікерка, яка я хочу представити в вашій вазі, це мисткиння, перформерка, та кураторка Левтина Кахідзе. Левтина, прошу на сцену. Ви цює? По-моему, чодаво, при цює. Якщо всі починають зі свідчень, то я теж скажу своє свідчення. Я проживаю російсько-українську віну з 2014 року. Моя мама дуже відома вже на українські містецькі світи і також на мізнародний містецький світ. Про неї я молювала, яка панилася в окупованій частині Донбасу в 2014 році і жила там додати 2019-го поки не померила просто на лінії зіткнення на блокпості і людина з так званою ДНР мені подзвонила і сказала забирай цю тіла. Тобто я живу дуже довго з цією віною і сьогодні я буду говорити про час. І маю сказати, що певний час мама мені довела, що її рішення залишатися в окупованій частині Донбасу і я пояснила всім своїм друзям, що я непогана донька, гарна тому що поважає її рішення, тому що мені казали це ти маму свою не забереж. Насправді, коли почалась повномасштавна тормні, я вчинила так само як вона. Я теж залишилася в Київської області і сиділа в подвалі і все це мене було чутне і от саме тоді я почала думати, що в мене крадуть яс. Раціани крадуть в мене час, тому що я сиділа в подвалі і не працювала, а потім ми зрозуміли, що в нас ще більше почали красти час через те, що в нас зараз не має електрики, і, наприклад, своїм західним партнерам я кажу, що в мене не було 14 годин електрики, я кажу, що я в 14 разів повільніше, а останній раз це було 4 доби, я сказала, що давайте помножайте 24 на 4, тобто у майже по разів я повільніше. Але сьогодні я хотіла говорити ще, в чому можна виміряти час, час можна виміряти в матеріальних репах. Я маю на увазі все своє мистецва, яке я сварила з 20 років. І от я в один день, коли Раціани зупинілися від музич десь 2 кілометрах, я стояла і дивилася на свої папки, які, в принципі, 20 років в мистецького життя, це мій архів, ну і що, я, в принципі, почала його пакувати, щоб хати його в підвал, тому що це час, який, насправді, якщо втратити, це значить втратити цей архів і втратити мене за ці 20 років. Але потім я зрозуміла, що авіадар все одно зруйнує і в подвалі, і потім я вигадала, як сховати свій архів, хоча б трошки. І от не знаю, наскільки, хотя Батана вазі мої погодиться, що це Bravery of Sinking. Я вигадала так, що я подивилася на свій архів і подумала, а якщо дивитися на архів, як на рослини, якщо можна щось відчухити рослинку, як живець, ти можеш щось тиму рослинків поставити водичку і вона пустить коріння, і буде інша рослинка, майже така ж сама, чи така ж сама, через певний час. Я вирішила з кожного проєкту взяти по кілька аркушів і вивезти їх сюди на захід. Я вивезла в приватну інституцію, який я дуже доверяю. Велипні я вивезла 2-7 років, зараз зі мною 12 років. Тобто я вже перевезла 7-7 років. Тобто я вивожу свій час по волі до країн Європи. Я вивожу свій час, але зараз ще я хочу сказати про одну річ. Де ще в нас хувається час і де його треба рятувати. Навіть якщо в нас з'явиться світло, після перемоги, ми відбудуємо назад, чи я в це не вірю, дуже швидко не можу його назад в інституту. Якщо ми ще зробимо не так, або ми не рефлексуємо, або ми не розуміємо, що де у нас проблематичний, ми так згідаємо у себе час. Зараз я б хотів, якщо вдасться. Я так дуже поспішаю, ти мені казала, що не дуже багато часу у мене знову ж про час. Що не так? Я скажу, що не так, у нас з мистецькою державною освіту. Засвідчую від себе, що з початку повномасштавного турня мене з'являлися стільки роботи, а значить і стільки грошей, яких ніколи не було, ніколи. Це значить, що я, звісно, це отримала через те, що мала зафідно освіту, мала мережу контактів, знала мого. І, звісно, що цими грошами я почала дівитись із літніми художниками, і, звісно, донатись, і багато чого, але, знову ж, не всі художники в Україні саме таку мають ситуацію, через те, що вони не мали, як я, можливість, читися за кордором. І, от, для мене мистецька світта це та річ, про яку я зараз дуже хотіла сказати. Я не знаю, що зі мною буде, буду я жива чи ні, але я маю це сказати, якщо я на один ці зараз просто пам'ятаю ці мої слова. І чому це проблематично говорити про це зараз? Тому ж, Володимир Дімонко казав про це мімітри, про це несправдня, яке ми не можемо взяти в майбутні. І, от, власне, мистецьку державна світта, яку я вважаю, вона у нас несправдня. Тому ж, вона усподкована від радянського часу, а ми знаємо, що це частина сколоніальної історії, а у нас війнати сколоніальної. Тому ми не можемо селищу. Дякую тобі дуже офтину, за чудовий спіч, якому ти зачупила таку кількість викликів, бо я сьогодні буду багато питати про виклики і ці, які здаються качовими, до яких ми маємо приступати в першу черву, які ми маємо приділити найбільше уваги. Ти мені, здаєте, зачупила всі шари, всі layers відверху до низу, я думаю, що ми близько повернемося до вигацьох твоїх теж. Дякую тобі дуже. Наступна спічка, якоб я хотіла представити, і чи короткі спічки зараз почуєте, це кураторка, Тетяна Кучубінська, Таню Кроф. Та я знаме онлайн сьогодні. Добре день. Так, ми тобі чуємо і бачимо. Добре. Я бачу частину, тому мені трохи складно зарядити, і бачу частину фрагмент. Але, добре. Але також зараз аудиторія. Я всі хвітаю, добре день, мене звати Тетяна Кучубінська. Я мистецтва Знавиця, і останні три роки я працю як незалежна кураторка лектор авторка текстів. Детохом моя життя було пов'язано з роботи в двох інституціях. Впочатку це Тодішній Київський музей Русійського мистецтва, Нині Київська картина Галерея і Пінчук Арцен. Утраде я була кураторкою дослідницької платформи. В рамках якої ми якраз і досліджували історію сучасного українського мистецтва, видавали книжки і робили виставки. І однак останні два роки я думаю, що моя життя більше пов'язана було не з Києвом, а більше з такими містами як Харків та Дніпро. І на початку лютого цього року я розпочила викладати в Харківській академії дизайну там історію, але, на жаль, звісно, це було перервано через війну. Це викладатька кар'єру, не знаю, як це сказати. А, на жаль, дуже прикром. І останні роки я також прохатю співпрацювала з галерею Арцвіт. Центром сучасної культури у Дніпрі. І саме DCCC, мені здається, це такий дуже цікавий інноваційний центр, який взагалі відбувся і відбувається в Україні. І навіть зараз по-правійну вони продовжують працювати, продовжують вести і художню діяльністі і також притворили певну міру інституцію на соціальний хап в умовах війни. І якраз з ним ми працювали над виставкою, яку ми мали відкрити у червню цього року, яка для мене була дуже важлива. Ця виставка була Conversations Ukraine. Це такий великий проєкт художника Деяна Колуджеревича. Він бере інтерв'ю дітей різного віку від 60 років різного соціального походження різного світнього походження культурного ітнічного і на основі цих інтерв'ю з дітьми він створює такі аудіовізуальні інстеляції і для мене було дуже важливо зробити цей проєкт то різних містах України, які мають різні впливи, тобто ці сім містяки ми обрали, які мають, скажімо, і з Росією, з Польщою, з Угорщиною, тобто це був такий дослідницький проект, який по суті мав репрезентувати через волоси дітей, а те яким чином те яким чином функціонує наше суспільство і дуже прикрив, що цей проєкт не було реалізовано, тому що ми багато над ним працювали, але також дуже важливо, що у грудні 2021 року нам вдалося записати, зробити першу частину, дослідницьку частину проєкту і записати 8 голосів дітей, у Дніпрі а також середними були діти з родин переселенців і звісно, що цей проєкт, якщо його робити і втілювати зараз, він буде мати зовсім іншу форму, тому що контекст кардинально змінився просто радикально однак це також дуже цікавий феномент, тому що по суті ми зафіксували голоси у міста яке знаходиться на Пордоні, на цей прифронтове місто Дніпро тобто ми фіксували певною мірою станцю спільства буквально за два місяці до війни і я думаю, що взагалі, якщо відповідати на питання, яким чином змінилась практика, я думаю, що всі змінилися кардинально і особливо перші місяці це, ну, таке відчуття, вони міні, тому що взагалі, що взагалі можливе мистецтво що мистецтво може робити та водночас я казала також а лифтина, я думаю, що багато цього з нас почали дуже багато запрошувати давати лекції, брати участь у виставках, виступати у дискусі, і так далі, і з одного боку з одного боку це тішить, тому що ми можемо промовляти і показувати українське мистецтво та водночас це зрозуміло, що такий інтерес до України з'явився тільки через війну і і ми розуміли, що це інтерес, він буде не тривали доки Україна є в медіа і в новинах і мені здається, що один із викликів якраз, якщо про виклик і суспільство це яким чином зробити цей інтерес сталим, але щоб цей інтерес, він обмешувався нашою так сказати українськістю щоб ми могли б пред'явити не тільки паспорти, походження з України і через це буде цікавиме а бути справді спроможливими і тут ми зробляємося з проблемою світи і тут я цьому згодне залифтиною хочу підтримати цю тезу тому що стан освіти він, ну, дуже в низькому стані і навіть до війни у мене була ідея виставки з назвою «Когда дзвіньал колокол» тобто, де колокол вже у минулому часі це якраз і була метафора того, що неосвідшеність відсутність освіти є найбільшим якби пафосно це не звучало але справді, щоб говорити про якусь конкуренту споможність і цікавість не будучи тільки українським чи бути із місця бойових дій тому що це цікаво певний час але щоб мати цю тяглість дійсно треба розвивати саме освіто і якщо ще були треті питання я думаю, що до треті питання з'яснювати, що повернемося я дуже сподіваю, що зараз ми не чуєш дякую тобі дуже Таню я думаю, що ми під час дискусії трохи вглип і я тут теж хочу засуцювати, я що це в свідомості аудиторії кілька важливих моментів про які сказали Таня у яких ми точно повернемося докладніше це і досвід проєктів і практики яку довелося повністю переформатувати і і досвід переформатування тих проєктів, що пов'язані з усною чи іншою документацією досвіду прифронтових міст міст окупації, міст що з'їштовснулися з досвідом війни і ще один пункт, який назвала Таня це, власне, репрезентація української культури в світі і що ми взагалі можемо і зможемо в найближчому майбутньому під'явити світу, окрім факту своєї українськості, свогоукраїнства і своєї власноупстреналежності через який ми маємо це важливі пункти, ми до них повернемося а зараз я хочу представити вам художника і куратори Стані Слава Туріно і його досвід в цих дев'яти місяців війни Я скраюся до всім привіт Вінкнув секундомір щоб якщось швидко зупинитися Я це безупинюр, або тому що Я все одно вінкнув Придобре Всім привіт Назвати стас Туріно Я приїхав на цю резиденцію тут просто на резиденцію ще паралліно в Києва Дев'ять років тому я мав дуже серйозний психіатричний досвід Я лежав в психічній лікарні Тому коли почалася війна ця нова фаза Перший, півтора місця для мене не було якомусь нічого нового і я просто повернувся певне свій період і я знав, що робити це вже, в принципі, дуже схожа річ траплялося Я художник але, окрім того і, в принципі, зараз я майже не малюю і більшості я куратор і я куратор майстерні для художників синдромом, давно і без нього Саме завдяки ним я залишився в Києві я ще можу сказати, що я до цієї фази війни готувався з грудні читав деякі брошури розсилав брошури батькам був на курсах демодишної допомоги і з моєї нареченої останні півтора чи два місяця до початку ми в тижні повертався за теми, що ми будемо робити чи вийдемо кудись В принципі, у нас був план і ми планували, навіть, якщо Києв буде окупований залишитися в ньому Як змінилася моя життя? Ну, воно змінилося Воно змінилося не тільки через внутрішні якісь речі Воно щось змінилося через те, що все навколо змінилося і тут в принципі, думаю, всі розуміють, що ну, якщо з таких деталей Слава Богу, половина мої телефонної книги живі всі це не так, як у військових, але половина мої телефонної книги в Києві в Україні не актуальна Тобто ці люди зараз перебувають або не в Києві, або різдять, відіздять і ще розкажу до 23 числа ввечері я написав куратору, одному Максиму кувальщику, тому що він очолював таку підготовку у нас мали бути в Березні три виставки одразу три виставки в Києві, нашої майстерні художники, от лінормально і ввечері 23-го набрави Майлай написав, що слухай велинозвичайний стан і про срілі завтра і я щось не знаю доробляти його чи ні і думаю, а ладно, ці про вже завтра запитаю, бо вже так величайний стан вели у нас відомили скільки виставок це, думаю, не є проблемою ні для кого з нас ну, на установі скажу, що ну, нас, нашої команди, майнувась найменшим за що ми переживаємо це відмі на якихось виставок ми можемо зробити набагато більше і майбутньому ось на установі скажу так сталося, теж випадково що під час полноштабно-вторнє я знову попав всхідтвільшень лікарню що, правда, і не як пацієнт певний момент ми живемо на окраїні Києва хто Киян не знає там Сошенка 33 площа Шевченка певний момент на 10 день ми вирішили приїхати в центр і ми до того багато вонтурили онлайн і нам довелось шукати шістські заняття для рук у нас не було машини ну, психілікарня київська оголосила open call для волонтерів так ми туди попали і, в принципі, завдяки певним своїм навикам я працюю як переводчик в колективі психічних хворих я почуваю себе як свій завдяки тому, що 9 років лікуюся, я її вхожу якусь реабілітацію і з кораторами, і з директорами можу нормально говорити, вмію писати мейли тому я перекладаю інколи, що кому треба ось якщо говорити про те, що мене зараз цікавить ну, не цікавить, підтримують всіх чесно, я не думав писати говорити, але ми на цьому цілий рік говорили о світі але дещо інше, ніж телевтим кажда в Україні дуже не вистачає тих спеціальностей які є в Європі щодо інклюції я скажу, наприклад, щоб всі зрозуміли чому вся Україна, це якби країна здисабілитися в якому сенсі перший місяць в пейсбуці, такщо повернитися до будь-якої людини, до будь-якої архіву з України, ви зрозумієте, що вона писала так званою простою мовою Easy Language не було жодного складного тексту, ні в кого А Easy Language застосовується в сплакуванні східшно хворими в інклюзію ось це до того, що ці питання, які у нас стосуються вони мають екстенсійний характер і якраз люди з цих хіатрії часто до них готові, скажемо так тому що вони ці питання мають на кожен день ніколи не знаєш, де ж ця підготує тобі до інших викладків життя, правда? але воні тут ведеться дуже цікавим, що завжди мають більше скліф, аби бути фесилітаторами в складних ситуаціях і обставаних це мені здається чудово алюстрація цього зараз я хочу доводжити до нашої розмови художницю Дар'ю Кузьміч дашо прошу доєднуся до нас Мене чудно? Так Добре день, мене звати Дар'ю Кузьміч якщо в тебе слайде, то в тебе є кликер і ти можеш початку? Дякую Прекрасно, я тоді на мене потрібен кликер Все дуже прости Значить Так, я почну... А, значить я художниця і останні 7 років я живу буквально понад кордонами між Берліном, виднем такий Києвом Вот 15 році я поїхала Берлін на навчання і це затягнулося, тому що мені треба було робити декілька операцій і мені треба було робити академ відпустки От І власне минулого року я закінчила в осени Університет Мистець Берліно От і мене був план поступово повертатись в Україну От А в Києві до початку лютого три місяці Я готувалась до виставки в Галерейний Кедрум Разом зі своєю мамою Це мала бути колаборативна виставка От Текстильних робіт От Потім я поїхала на початку лютого в Австрію Тому що ще в осени була запрошена Ну я просто розповідаю, тому що це трошки стосується контексту Я була запрошена робити роботу в публічному просторі міста Трескірхен Це 20 кілометрів від дня І там знаходиться найбільший центр прийом Точніше, головний центр прийом обіженців в Австрії Всі біженці, які потрапляють в Австрію проходять через цей центр І це певним чином нагадує тюрму Тому що вони дуже довго чекають на свій статус От власне я працювала з цим контекстом І готували роботу От я поїхала в Австрію Продовжувати своє дослідження От Про сприняття часу В моменті травми І травматичних досвідів І не співідношення Травматичних досвідів І це сказати Звичайних З іншими досвідами Так Так Які ключові виклики Для українського культурного поля Я зараз бачу І прошу Мені було би цікаво поговорити Взагалі, я дуже зацікавла на всіми аспектами Про які говорили попередньо Учасники І учасниці Особливо Це інклюзія Так І час Ну, це логічна, тому що Я теж з цими темами Працюю І Так, ну освіти, а саме собою Я зараз повернусь до одного аспекту Про який говорила оливтина Це про Трошки катастрофічну ситуацію З освіту Мистецькою освіту В Україні Я можу сказати про Київ більше І про Якби цю систему Що освіту можна здобути Тільки якимось неформальними способами Або поїхати, наприклад Закордон повчитись Що я зробила колись І зараз для мене найбільшим Питанням Як Поєднувати Наші зв'язки З людьми, які Або вимушено, або заплановано Поїхали з України І Не бачити В цьому якогось Трагізму, що хтось поїхав Але навпаки, що це Новий досвід Відкривання себе світу І, як це сказати З будовими режі контактів Можливо, розводили нові моделі Існування української культури міжнародної Дуже корисно дивитись На, грубо кажучи, свій контекст Зі сторони повертатись Їхати Мені, здається, це неймовірний досвід І тому Власне Так, але у мене є питання Ті, хто Вимушено поїхали, або З інших причин, навчання чи щось Як Ну, і професіонали Можуть повертатись І як знову Як це, реінтегруватись в Україні От, ну ось ці питання Мене цікавлять Ну, я тут додам, що Під час війни Ну, ось цих, там, перших місяців Я гостро відчула, Що я дійсно хочу повертатись Що це не якась там блаж От, і, ну, зараз Я в Києві, у мене, поки що Є робоча віза в Німеччині, але Ну, напевно, я їй не буду продовжувати Поки що На цьому все Дякую дуже, Даш, і я Подивований, наскільки ви відчуваєте, про що я хочу вас сьогодні запитувати Тому що оця Абори інтеграції, як ти говориш У країнських професіоналів, що нині працюють Із закордону Або це буде якась нова стала, модель Яку нам ще належить Проаналізувати і якось Це ще одна тема про яку ми сьогодні обов'язково поговоримо Але Для нашої міжнародної аудиторії Я зараз хочу завважити, наскільки Професійні досвіли, які ми зараз добуваємо Перетоднаються з дуже З дуже досвідами емоційними Мені таки що Дашин спікь Сантастично, це ірустою І остання учасниця, якою я хочу долучити До нашої дискусії, це художниця Тереза Барабаш, яка знала ми Онлайн Терезо Привіт, ми тебе бачимо і чо йому Прошу Так Я художниця Зибола Західної України Займаюся текстилем Істояцію аудио-візуальним мистайством 25 лютого Пятолітньому своєму Виїхали з України Здумкою, що через 2-3 сніфів Нічого не буде Нікуди ні до кого повиннатися Я залишила стареньких батьків Залишила чоловіко Залишила свої батьки Кіле 24-го Двої бортифі Хоч вони могли Хоч вони могли 5-го бортий Мене нормально і чути Так, ми тобі чудово, що йому все добре Продовжує будь ласка Середуще і має троє Щоб не в принципі, можливо Розуміли, що не винайдеться Але у мене все ж таки, я виконують твою батьку Вони дуже злай Зараз навпути я дуже чорда Ще я маю підбраті Ну вони зараз Вони виходять на звезок Також Ми сіном спочатку тільки Бо полежанки віряють Вони люблені Пізніше ми приїхали на Резидент на Банктитці Потім ми поїхали в Австрії На Резидентсію Потім повернулися в Польщу Резидентсію Може вирізати в Національній академії Декоративної ести в Порижі Ну, зараз ми перебуваємо В Порижі Для мого сено це все складно Бо він Має тільки п'ять років І це кількість місць І це кількість країн Більше ніж за все життя, що він Мені дуже розуміють Що сказали в Тіно Проте, що Росія не в нас Кривий час Тобто з одного боку це цікаво Тому що він дуже розвивається В п'ять років він вже Урібіли цих трягмах Зараз він вже французкою Починає відмілятися І з іншого боку це дуже Домашина Домашина перебування За межом України І я розумію, що Це вправда Можливості його Спілкування З дідецями, з лависами Це є дуже колесально вправда Тобто що, в принципі, Ті всі мови, ті всі поїсти Вони не зможуть Поробування Там, де ти хочеш Для того, щоб забезпечити Детинь безпаков, як фізично Такі психологічні Ось І люди відчуємо такі фрати Що тих, хто з сахарної України Всі з Україною Втікають дельвова Чого ти, такий різкий ручер Чого ти не сидиш вдом Але мені здається, що Це проведливо поєношення дилетина Ти мати його Пресеранах і Принести бівній ситуації Тому я виїхала Дякую Дякую тобі дуже, Терезу Дякую Дякую всім спікерам за чудову Втопну частину Дякую, що ви делитесь вашими дослідами Розмаїти мене простими Ви за ці 20 хвилинок Реслови таку неймовірну кількість викликів Що я не знаю, як ми встигнемо все-таки поговорити Але ми будемо прискорюватися і пробувати Я зараз хочу трохи заглибитися І, ну правда, ви наговорили величезну кількість Викликів індивідуальних Властивих для культурної спільноти на загал І зараз такий цікавий і непростий час Коли ми вчимося балансувати Починаючи від продуктивності робочого дня І закінчуючи нашу практику на загал У нас все крихке, все тимчасове Все загрожене І нам дуже бракує ресурс І нам дуже важить розуміти На що це ресурс, направляти Куди його інвестувати в першу чергу Правда? От всі хитають головою Хочу зафіксувати це для запису І для історії Як вам видається? З вашої особистої оптики Яка претерпила величезних змін За ці місяці продовжують розформуватися На що, на які виклики, болювіточки Розриви, що сталося Або що були до початку широкомасштабної війни Тому що я хочу зауважити Для аудиторії, що майже всі спікери Зауважують виклики І проблеми, які були Я до початку широкомасштабного Російського вторнення до України Так, які з'явилися після І додалися І це такий складний компот В ньому не просто розібратися І в умовах невизначеності В умовах війни, яка триває В умовах дуже недостатньо ресурсу Як на вашу особистою думку Що нам найперше вважать Інвестувати цей ресурс І часовий, і всі інші види ресурсу Аби зберегти і Систему істовання українського культури Яку ми маємо І розбудувати те майбутні Тому самі його побудувати Про яке у своїй промові говорила Тетерина Ботанова І на рівні індивідуальних проблем Викликів і гейпів І на рівні загальнокультурно-суспільних Давайте визначимо ключові Фокусні точки нашої уваги Пікірів, які з нами онлайн Я закликаю піднімати руку Якщо ви хочете довучитися І я дам вам слово Хто б хотів почати з відповідня ця питання Стаса, прошу Я поїхав з Києва І в принципі Мої мої друзі Ви везли мене Тому що я вже не вивозив Я не вивозив і мене вивезли Я не знаю, як ви це перекладайте Але кожен українць в аудиторії це відчуває І Тому Зараз, поки я тут і скоро повертаюся І Мені здається, що В першу чергу, так скажу Це не засінцюється професії Бо це робота про себе В даному В даному місяці В листопаді в грудні Тому що перед виждом, що я згадав Це багато з моїх друзів Скаржились не за себе Тому дуже важлива робота про себе Це правило волонтера Якщо ти сам встані щось робити І припомогати іншого І мені здається, що Дуже важливо це розмови Тому що На протізі Цього, цього періоду Навжди в де я був В Закарпатті В часу в Киї В цьому момент, коли Я, наприклад, припиняв Підали в першак, кимось розмовляти Це почалося Рушитись Не знаю, чи я був на ваше питання І, десь, можливо, дещо в'їв в сторону тему Цілоком мені здається, що Селфкерпректиси Ми не зможемо побудувати жодного майбутнього Якщо не збережемося І це дуже важить пам'ятати Само відданим противникам Культурних інституцій, культурним Професіоналом Логато з яких я бачу в аудиторії Це мається, чи вам, друзі Тоба йти про себе з кожного нагоди Ви нам потрібні Тоба йти про себе з цього питання Я, насправді, так само Хотіло сказати про турботу про себе Тому що ми так нам, як чисто Маємо і про себе турбуватися Тобто ж не популярна практика В українському культурному середові Що турбота про себе Розумні зіпочинок і так далі Ніколи до останніх рахтів не були Покулярної практики Я думаю, що важливо використовувати Для цієї турботи Можливо, це інструмент Котрим кожна Чи кожна із нас володіє Тобто хтось там малює, хтось спишу чи щось таке Але я так же думаю, що наоб'язково Публікувати все те, що ми зараз робимо Тому що це може бути Насправді, може бути терапевтичний Так, терапевтичний практик Тому що іноді Краще, ну якби Якщо ми зараз Я мислю про те, хто виїхав Наприклад, за кордони і зараз Працює для п'яри Украинською Художньою спільною, як це сказати Украинському спеціалу Іноді краще Публікувати більше і довше Для того, щоб подумати про те Як адаптувати і як більше Фактично висловитись В міжнародному всередовищі Ніж робити щось терапевтично і Публікувати щось терапевтично Тому, я не знаю, наскільки це Чітко я висловилася Я думаю, що я дуже поводжуюся Алло Скажи, що не буде жла У мене ще були слайди Я дуже тішиться З того чудового виступу Як я можу бути з вами У моїх слайдах, насправді Ще речі, які дуже важливо Насправді тримати В фокусі І це те, що Катя казала Хау висі калча Але я б почала з того Не хау висі калча А я, о, хау Насправді, як Держава Як політику І як, насправді, загал Дивиться на нас І я перед вами тут Малюнки, вони дуже складні Будуть сьогодні варшопи Тобто це величезна діляма Яка існує в законодавстві Я це вивчила Це просто жахіття Але проблема в тому, що Українському митцю Нема куди навіть піти з цією проблемою Реальне проблема в законодавстві Звісно, вам не скажу таке, що Ходожник, якщо має Спрощену систему податкування Не знаю, як це Перекласти англійською Фобтретя група Тобто ти не маєш права Продати малюнок Без прав Але ти маєш право Зробити цей малюнок Як замовлення Це значить, держава настовхає Бути не митцями А от, власне, робити замовлення Я це перепровірила От Це я навіть писала вподатково І вони відповіли, так не можеш Тобто, це лишається Це треба робити і робити як До нас, або ми Маємо прийти на комітет і в парламент І говорити, що нам не вистачали І оце влачажний Класний проєкте, називається Протрет Ходожника, де є Питання 600 Молодих художників Де вони кажуть, що вони Були би раді бути нефтені Нотин Шедо Знову ж про один из три типу Як існує про Україну Що мені буто акробційна країна Але тут відповіді 70% молодих митців кажуть Що ми би хотіли бути нефтені А бути легальним, але не знаємо як Знову ж про мистецьку освіту Вона о мене вчать Я на приватних курсах Відвідати хочу я ж художниця і перформивка І насправді Привіт Катрини Кравчук, вона Згадає цю картинку Це 2018 рік, це знову ж Проте ще в 2018 році ВВП Від культури та Креативної індистриї були 4% Навіть без Того Іншедоо Але хімічна промислови 6 Виявляєте, скільки насправді ми можемо робити для ВВП Якщо би все було б грозд Ну і тут ще гендер на річ Інтизвільність Що залишається чоловікам Що залишається всім камп Тобто ці ці речі, напевно, це стосується Віженов калчо, хаввісві калчо І нічого нам робити Стосується культурних політик заразу Мені видається, я не планувала про це питати Але чому б ніколи так Дуже велика кількість викликів, які ви зауважуєте Починаючи від мистецької світи Закинчуючи професійними Правових художників В селі продажу, робітавтурського права І так далі І культурними політиками Проводить нас до Думки, що нам варто правовирити стосунки Професійного культурного поля з державою Тому що Ми, направді, маємо величезний Устепостатніх, постмайданних років У розбудові І культурних інституцій новостворених І у вас не правил гриза, якими існує професійне Культурне поле Але нічого з цього не є Державою Фактично, в сети є заслугою Професіоналів культурного поля Ти працюють в державному секторі Не працюють в державному секторі Але, ну, і зараз ми мусимо сказати, що Держава, зокрема в особі Протемного міністерства Під час великої війни Також не стала великим Візіонером і стратегічним Партнером українських Професіоналів культури І завість просто Провадиться управління культури Давайте можемо подискутуємо Як-то взагалі бачити роль держави І чи є виклики пов'язані З неэффективністю держави Починаючи від мистецької світи, про яку говорила Витворення культурних політик Які держави не спромождано сьогодні Витворити, це абсолютний факт Бо не хочуть цього робити Чи ви це вбачаєте, як критичні загрози І що нам з цим варто робити Професіоналом культури Варто заміщати з собою тут державу В сегменці витворення культурних політик І роблять новостворення культурні іституції Чи нам варто якимось чином Це продовжувати змінювати, тому що під час війни Це виявляється дуже важко змінювати І навіть мати якийсь продуктивний діалог Спевних з державними органами Також виявляється дуже важко І наприклад, криза, навколо Так званої реорганізації довженко центру Чи я виконуючи обов'язки директорки Я відмовляюся вважати інакше Олена Гончарук сьогодні з нами Я приявнюю те, що держава не дуже готова До діалогу з нами в цьому контекціі Чи ми мусимо зходитися, що це справді Не на часі Чи ми мусимо якимось чином цей діалог Стимулювати і бути якимось Бути змінами, якщо ми хочемо змінити Що ви працюєте? Дашо, прошу Власне, якраз я приїхала В Києв на початку жопня І дуже скоро потрапила на протест Стусовну реорганізацію довженко центру І слоган Був ЗСУ захищає І держкенома родерить От якось так От, власне Дуже Такі є спостереження Стусовно не тільки довженко центру Просто, приклад, так Так, багатьох процесів Власне, не тривалості І не розуміння державою Якби, цінності Того, що роблять Інституті або Індивідуальні Індивідуальні Так Ну, окей, це просто концентратація факту От, я почу на ВЕСТ Приклад, оскільки я Ну, в Німеччині Ну, доволі якось розумію Як там система працює Там, звісно, є куча своїх нюансів Але От, цією, ну, на Весні Я робила одну панельну дискусію Організовано Німецьким союзом Довчур Кінцлербунд І Директорка Запросила мене Організувати Точніше так, вона до мене звернулась Як допомогти Взагалі українським медцям І я запропонувала Ну, зробити, окрім Практичної допомоги також Зробити таку дискусю, щоб Більше мати розуміння про контекст От, і власне мене Навіть дуже Ну, мене зацікавила структура Їх союзомеців Та вони є фактично посередниками Між Тобто, це организація, яка представляє Інтересо і медців передирали І вони є буквально посередниками Якби, людей, які є Членами союзомецій У країні мені, здається, скрішили Лайливе, якби Почекайно хотіло сказати Визначення, а в Німеччині виходить, що Є певні Регуляції, які прописані В том числі про Податки, майстерні Ну, там, ну багато чого І, звісно, це все довго будовилось Тобто, це не з'явилось, там, за Так, от, і Ірра організового От, і власне Мені цікаво, що В Україні Є ця, якби, структура Яка просто, взагалі Поза полим Ральних професійних митців, мені здається Ну, окей, хтось там присутні, але Тим не менш... Це не дуже діява структура От, і мені здається, що це Такий момент, який був І цікав, якось переглянути, що Союз митців може бути не тільки Радянським Союзом митців А може реально бути Тим, який Потримує та захищає Через митців І митців, звісно, мають самі На цим теж стосувати Трошу ми, власне, зараз і починаємо Говорити, тому що Український досвід показує, що певні Вміни стається, коли вони Вперше починають бути частинною Поля професійної дискусії А потім може ставатися певні зміни Але мені здається, що дуже правильний підхід Запозитчувати якісь Піддивлятися, ефективні практики Тому що зараз як ніколи багато Українських професіоналів культури Працюють за кордоном, де певні моделі Більше ефективні можуть бути на мої Протеріговані і запозитчені І я думаю, що Якраз цих формов в цій царині Перекус казала Даша Нам дуже підхідно Хтось хоче щось татилірувати Ки спостерігаєш протягом останніх місяців Так, я дуже походжу з Дашу З приводу того, що Зараз ми можемо бачити Проте наскільки ефективними Можуть бути ці організації Але Також я походжусь З алефтиною З цією катастрофою З Оплатою труда З якому ми стакалися Мене, наприклад, був рік Але все одно Люди, на яких я працювала Не хотіли виплачувати, наприклад, на поп Навіть, якщо він у мене є І потім ця, наприклад, традиція Наше постійно нагадувати Про гонорари Місяцями І я думаю, що Насправді Небагато легше Працювати Навіть, якщо тобі більше треба платити податків Ти просто менше енергії витрачаєш Щоб не нагадувати Там ругати з кимось чи щось таке Тому я думаю, що Я просто думаю, що вже Після такого досвіду Всі ті, хто Виїхали, працювали за контрактами Просто не будуть походжувати Тих, хто сподівався працювати Так, як в чорну Я працювали до того Але там, насправді, можна Досядовно описувати всі І організаційні Усіціальний підтримку І все інше Але так, найбільші проблеми Я думаю, що саме це Непрозоро платити Я думаю, що базові умови працювати Це взагалі мас І допрошуємо про це говоримо Хоча говорити про це не завжди комфортно Але важливо Я думаю, що це дуже перегукується Заразом із попереднім стейпментом Про селфкер, про роботу про себе Тому що ми просто продуктивніші Якщо ми маємо базові притомні умови праців Що мало ніхто хоче дати Якщо ти в системі В цій чорної оплати тродати Ти сам стаєш частиною І тобі важко знайвити Тобто, якщо ти Є цією людину Яка походжує цю Хоча якось не це працювати За такими законами, який воно вже є Ти стаєш цією системою І продакуєш далі Тому я дуже сподіваюся, що колись воно завершиться Так, Алеша Своціода Ти що розвіла Дар'я Що є такі справжні Асасійшін, спілки Ні ті радянські, спілки тут Кладно на певне міжнародною агіторією Пояснити, що у нас Ці союзу подожників чи спілки У подожників це такі спадок радянщини І насправді тут Я скажу так, що Треба, о, боже, треба Я просто це скажу, може це І знову станеться Це критична маса, або політична воля Велочезна фасілітація нам потрібна Що з цими літніми людьми І з цими інституціями робити Тому що не хотілося б Жерстокості повідношені до них Тому що вони як діти, якщо чесно Ми допомагали таким літнім Подожникам З Михаїлом Деяком І вони, з одного боку Вони транслюють цю радянщину З іншого боку Моя серця, напевно, дуже добре Я от не можу явити, що їх можна просто так Хоча вони насправні дуже таксичні І ці таксичні Які сітцінності Я це бачу в молодих митцях також І наума це страшна місця Желігідна І я завжди приступаю проти того Щоб вона ця академія існувала І ще скажу остання Дивить, реектор Ніколи не з'явиться В цій академії Тому що вся ця спільнота Така розумна ставлю лобки Зробила так, щоб вистати реектором Треба мати науковий ступінь Я його не маю Треба мати вчений ступінь, я його не маю І треба мати багато поспіль років Викладання Саме в державних Освітніх закладах І не так, як я в приватних Тобто вони настільки захистили Свій простір, щоб лишатися З цим острівким радянщини От, казало Це абсолютно безгодна, це абсолютно поручна практика Яка є формою державної бюрократії Коли ця система роками продовжувала Своє існування за будь-який спосіб Але питання в тому, що Причина, що робити хороше питання Причина очевидна, нас немає exit strategy Для метів І професіоналів культури старшого віку Тому що це ще один В І чесний комплекс проблем, у якому поговоримо іншого разу Але класно, що ти про це зауважував Дашу будь ласку, потім стас Я просто хотіла трохи додати до Давай Вона казала тому, що Ну, наприклад, процедура Там роботи в академії Виходить, що Міжнародні дипломи Вони, в принципі, не визнаються Наскільки я знаю І тільки, якщо ти в Україні Зробив всі етапи освіти І аспіранський цей диплом Ну, тільки тоді Можна якось продовжувати Ну, і це така, як це сказати Пік, насправді Ну, що тоді Ну, якісь реформації Цієї освітнього Цього освітнього закладу Ну, ускладнюються От, це поки що все Стас Дякую Я ще наприклад хотів сказати, що Мені здається, у кожного з нас Чому так швидко говоримо, поспішаємо теж Стільки досвіду за останні часи Взагалі, да, не висказано Що Що саме важливо Наші конкретні практики Що ми робимо І, мені здається, ще одна Дуже важлива, це бонус того освіти Так, так скажемо Це відсюдність історії, да Немає жодного підручника Історії України Купа інституції Які були, які переснують Неописані ключеві події Не зазначені Ми згадали сьогодні Спілку, да, от була така ініціатива Спілки трудящих мистецтва Я їм не застав, я тоді ще не жив в Київі І мені здається, вона якраз була Такою, планувалась Така спілка, якби захищала права Меців, ті чи інші організаціях І я теж повернувся З Німеччини, що давно там Наші колеги захвостили Кількох наших колегів І я зауважив, я що-то був В Варшаві, що там люди протестують Про свої права Невелідність, в Україні люди Невелідність не виходить на протест, в Україні це точно А люди в Німеччині В Польщі не зважаючи на те, що В Німеччині, наприклад, є одна майстерника Існує вже 25 років, можливо 30 Якраз зараз не показують транспаранти Свої наодні з вистувок Не постійно виходять на протести У них просто питання і інші Там нічого не звинують з їм Нагови, як мені казали Безпечні, доступні, простори І гідна прація Тому що, наприклад, половина з них хотіли би Виїхати в Україну ніколи не повертаться Банану через те, що Наші міста небезпечні У всіх значної слова І для цього не про війну Не були небезпечні Так, вони були до 2014 року небезпечні Після 2014 І я б хотів ще Сказати Ага, що про Міжнародний обмін Ага, коли я приїхав сюди Здаємся, да Думали про І мене ви на питання Їм здати, що їм цікаво Від мене почут, да Чому? Тому що минулого року До війни ми були в Кіольні І коли я приїхав, розповів про Деякі свої плани, розвиткути Нормально, я зрозумію, що Наші колеги знімаєшся Щороку розплющеними чима Дивляться, думать, о, ми такого не робили Це дуже цікаво Приїжджають друзі з документи Провозять мені там пакет фотографії Кажуть, що там, похоже на твою роботу Це про те, що Ну, в тому, що я рідко виїжджаю з України Мені там дуже подобається Я хотів сказати, що Твої сфері, наприклад, сфері імплюзії Через те, що ми є, наприклад, Неофітами такими, да І, мислом я голову, дуже багато Що робимо Ми робимо такі речі, які Наші колеги знімаєшся І говориш про міжнародну співпрацю Ми якраз Ділимося своєм досвідом І є багато прикладів, коли ми Іспіруємо наші колеги І мені, здається, це Імплюзії, якраз Чому я задав Там якраз багато про розмову на рівних Це правда Це правда, і це дуже Дуже процінності мені витається Дякую, Стаси Нічого не хочуть додати Чи хочуть Ні, поки ні Доді ми рухаємося далі І я хочу зрочипитися І про практики Міжнародної роботи Це буде комплекс питань Тому що ми маємо поспішатися Я знаю, що Стас хотів говорити І про досвід Роботи за кордоном, можливо, комусь Теж захочеться, але моє питання про інше Ми починали з того, що зараз величезна кількість Українських культурних професіоналістів Незалежних професіоналів, Працівників інституції Упинилися за кордоном І це створює для нас в одночас величезну кількість можливостей На рівні репрезвентації культурних Таке величезну кількість викликів Я свідома того, що, наприклад, питання про те, Як тримати команди розділення На різні країни краще ставити інституціям Я затриматиму таку нагоду Але мені цікаво, що ви про це думаєте Ви починали говорити про Трансформацію Трансформацію Трансформацію Коли величезна кількість професіоналів культурної Зараз працюють з різних країн Команди розділенних у різних країних Ми не знаємо, скільки це триватиме Ми не знаємо, скільки стих людей У поліці рішення пожити, попрацювати Якість час далі за кордоном А хто лишиться Що нам робити з цією ситуацією на загалку секунду Так Терез захотіла щось сказати І я зараз завершу питання Цікаво, що нам робити з цією З цією системою Яка дуже швидко трансформується І ми поки що не знаємо Чи нам На вашу персональну думку Чи нам варто робити акцент А тому, щоб повертати якусь частину Міщових фесіоналів культурної України Чи нам варто вчитися В ці дуже турбуєнні Прикарній системі працювати Будучи розділеним на різні країни Що ви всеглі працюєте Терез запрошу, слухаємо тебе Я не знаю, чому ста зверішився Що я хочу щось сказати І я завжди готова дати тобі слово Приємно тобі чутко Дякую Що на мене? Я так чи інакше Мрію, щоб мій син зберезня Бо він ж на уступний Рік має ти в школи Я дуже мрію, що він всегда саме в українську школі І що я можу повернутися в своє месерня І працювати собі Що до структур Тому був то, що я дуже Захищувала І люди, які мене Оточку не відбували Я відбувала високого Хоч то приїхав У нас внести бідному останній Мене нічого не хвилипало Окрім новини Мене не хвилипало, чи там Ніси має части одяг Чи відноїджений Просто ті, що відбувається в Україні Якщо я ще змогу Почати думати про мистецтво Я зробила Чи був Потім я відбувала в Австрию Та, що у нас Оточку приємні Люди, які мене чітко доверять От приїжджу, я срозумію Щоб потрібно Мені вчився Центувати свою увагу на документах На долгах І дуже екранно і скорпульозно І мені з'їхав, що потрібно Потужні організації Які б контролювали Ті організації, які розповіляють Кожто, які Підшуковують людей до розгаденьки Які обіцяють злоті вори Потім ті злоті вори десь зникають І люди нас одешається сама Шукає інші установи До яких звернутися Тобто, що на в такому Руці Такий перезол Хочете би продовжити? Ти спитала, що робити З тими людьми, які Класні поїхали, професіонали І повертати Тобто, ніби то ми вже політикуми Ніби то ми формуємо політику Хотілося Але ми навіть не відповіли Тебе на твоє запитання, що робити Сим, що насправді ми не співпрацюємо На жаль З Законодавчими, якими сінцетивами В Кабміні В парламенті не співпрацюємо Треба це визнати Якщо ми це визнаємо, далі може бути Ще кропшо сказати, що ми дійсно круті Політики мають з нами, дружи, де ми з ними І допомагати Але знову ще Досі лишається Це успотковано, що ми те це не Той, хто продукує з місти А дуже я не хочу Я просто нещодавно була У комісі по відбору Тих заявок, які би стали Претендентами-кандидатами На президентській шпипенді І просто те, що пишуть молоді люди Молоді художники і художниці Ну і якщо чесно Якщо це читати, то У нас, ми ців, дійсно, і не можна Вірити, якщо чесно Якщо чесно, так я випочитала Я би на місці політика Їлінь повірила, що з нами можна Говорити, як вийти з цього Коло, щоб ми не просто Щось прикрашали в цьому житті А, дійсно, з нами можна Була говорити про енергетику Про стабільні системи Про закони, які, насправді, Те, що я показувала Воно сподковано від Варадянщини Жодна людина, яка податковий кодекс Передавлялася останні роки Не говорила з мецями Вона навіть не знає, що Високих кведи там, де Малюна І, насправді, це Тіпо високе мистецтва А вот патографія Вона може у Савадову коштувати Навіть більше, ніж пастил Хто зараз робив пастил Але це дискомідація середині Вона навіть не знає Не дискомідація при пастилі, бо нам зараз Привити Але знову, що я про те, що С художниками не говорили люди, Які дійсно роблять політики Законодавчі, всі такі Це правда, і мені видається, що ми Прийшов час, коли ми Те діалогу з державою Можем не просити вимагати, тому що Український професіолог, який Ця останні бісітеліція навіть більше Показали таку фантастичну активність Тому що ми робимо, що Дікаторина Бутанова згадувала стратегію Ітора 2025, яка Була створена понад 8 років тому Яка дуже багато Куманда, яка її Створила збривови Я не внесок людей, які працюють В постайданний час в українській культорі Ти були величезни, просто Я думаю, що ми мусимо Мати трохи більше Агентські, трохи більше Ваги у розмові з державою І цього треба вимагати Тому, дякую тобі, Австрийно Що ти просто зазначаєш І заразом дякую, що ти говориш Не лише про законодавчий рівень, а й про рівень Международної репрезентації, тому що Ми всі маленькі філял Ми всі по-трошку займаємося Питаючи себе в цих дводенних дорогах Куди-небудь до Центрального чи Західного Європи Ми всі себе питаємо, чи наші Зусилля, вони не малі, чи вони варті Імпакту, чи вони складаються Зусилля всіх нас маленьких, чи вони складаються В щось, якби всі вони були частинно Національної політику культурних Дипломатів, я думаю, що це Мало трохи більше ефекту, але З іншого боку ми тут спостерігаємо трохи поступу І зокрема, тут хочеться подякувати І статуту, який в останній долі десь Вісець робить просто неможливо Тому сподіваємося Хтось хочеться задати Так, давай Ти забула питання, мені видаєш, то зробила питання, думаю, давай, питання Питання було в тому, що нам робитися цією системою Культурних прохесіналів, які Пунилися по всьому світі чи нам треба вчитися жити в тому, якого чи нам треба інвестувати зусилля в тому, щоб повертати цих людей, зберігати цих людей, цими української культори, в тому формацій вигляді, як ми це знали до 24-го лютого. І чи це взагалі потрібно й можливу? Так, я вважаю, що тимчасові і такі крихкі мережі – це, можливо, наша найбільша сила. На даний момент, в плані, ось це розмережування, яке відбувається. Його можна бачити не як втрату, що от люди поїхали. Просто подивитись на це, як на розширення світовогляду, власне, яке заміняє відсутність нормальної освіти. От тому, що можна було б жити в закритому світі, там шикарної України, але це не зовсім реалістично і неварто. І я вважаю, що так, треба робити програми. Ну, власне, я там, на початку, свого стейтменту сказала таке слово – реінтеграція. Цяк, після еміграції, є ре-эміграція, можна так сказати. Так, власним, наприклад, хтось поїхав, працює десь так, в іншій країні. Мені здесь дуже цікаво робити програми, резиденції для українських місців, які живуть за Курдоном, резиденції для, я не знаю, зрозуміло, так? Так, резиденції повернення. Замири патріації для українців. Так, не знаю, можливо, якісь там тимчасові стипендії чи там ще щось. Тому що якось мені було в такому проблематичному контексті. Мені було закинуто в соцмережах, що я маю доступ до німецьких інституцій, то чому я працюю вообще в Україні? Чому, дареш, чого я вообще туди хочу? Типа, мені що, мало того, буквально. І це мені було сказано рази три від різних людей, різних трошки контекстов. Вучить смішно, але це сумно. Тобто виходить, що так у нас є, наприклад, проблеми з інституціями, які можна проговарювати, різновати. Але, щоби працювати в Україні, треба теж різновати ту реальність, яка там є, і пробувати їй поступово міняти, а не казати, вали в Німеччину і не повертається краще. Ну це, вибачте, так трохи грубо, але просто я зараз такий час виходить з цим конфронт. І що я хотіла сказати? А, ну так. Тобто мені здається, що і підтримка цих зв'язків з людьми, які живуть в інших країнах, і якісь пробири інтеграції, програми такі їх можна робити, і мені здається, що це було би дуже продуктивно. Дякуєте, вибачте. Це звучить дуже інспірувати. Часто таки щось додати? Я хотіла сказати, що Катерина Батанова в тому столігу про культуру, ну, сучасно російською діаспора 2.0 є, частинно, і нашої культури. Саме завдяки колись, завдяки діаспорів були видані для яких ключові пам'яти літератури, до збережені пам'ятки мистерства. І, щоб вискати, коли я вже переживав, як вийхати вперше, це такий бар'єр, вийхати з України вперше, хоча вже ще документи є, які затоплуті, які долгі їхати. Тому що воно може статися, або, може, не поїдеться, також треба ж сербитися. І от нас подрох, мені сказали, не що там, я сюди вийхав, вона була теж вперше в вийздок. Я сказала, це не так тобі треба, як ти імко ти там зустрінеш, хто там не може повернутися за різних причин, це буде дуже важливе, їм зустрітися, живу людину, яке ім'я повернеться. І якщо воно про таку діаспору двоно, то ми співаємо про ці діаспори, у якому стані, як в екзелі, то в якому стані, як в екзелі, може, може. Це просто дуже важливо, це якраз така підтримка зв'язки, матеріально, ми всі знаємо, що люди замовляють з України, Україна мовні книги для дітей. Це важливе? Тобто зараз ми тут витаюш в Польщі для чоловіка. Дякую себе за цю думку, Скасов. Нам тут підказуючи, у нас зосі мало часу залишається, і тому я задам фіналізуючи питання, хоча ми дуже подіжно проговорили те, що я хотіла, дуже великими масками, але ми хоча б поставили це на повістку дня, і це важливо. Оскільки, що я хочу ви запитати, друзі, це, ми дуже, дуже багато рівнів проговорили, дуже багато викликів, і я би хотіла закінчити нашу розмову за питанням про те, які з цих нових навичок, нових інстайців бачень, кінець кінцем практики виживання, це євно те, що ми займаємося в великій мірі в ці місяці, які з них стали для вас найважливішими eye-opening, якщо хочете, і які з них на вашу думку могли би визію і нових стратегій власне розбудови культури, про якому говоримо. Я думаю, що це буде чудове фінальна кода для нашої розмови. Хто хоче почати? Олефтину. Ну, інклюжень, я думаю. Так, я думаю, те, що навіть говорила Даша, що їй хтось ткав, вели кудись. Це знову спротею, наскільки ми можемо в нашій спільноті, нашому ком'юніці так, щоби не ранити один одного. Тобто у нас є загроза зовнішня, а також, щоби нас не розбирали всередині, і ми зазв'язали кожному вирішувати у вас на ручі, що робити, як робити і ставитися до всіх з поваги. Але знову це дискусія тривала, і я думаю, що це проти як має тривати. Дискусія це знову питання світи. Вибачите. Дякую. Дяку, Олефтину. Лєро. Так. У мене була думка, я просто брала микровон, це була її, але я з пару хвилин, тому ти можеш передати її вікрофон Стасовичу. І швидко зібратися, бо фідалізувати. Не знаю, не знаю, як стосується мої професії. Добре зрозумію, що я хочу, що я не хочу. Добре працювати, ні, не завжди виходить цього чого дотримуватися на пемо. Але таке саморозуміння, такі пазові речей, воно плотив Україні всередньо, воно дуже отворизляє, там дуже все ясно скажу так, як пісні моменти. Дякую. Так, я пам'ятаю. Тепер, Фепернікс. Я вже говорила про це на початку, але після такого досвіду кожного разу на обліці, я не знаю публічної дискусії з європейцями, я вже не відчуваю себе такою істотою, а зараз вже я думаю, що це багато хто з нас отримав і впевненість в тому, щоб мені брати участь у ручому, а обирати і я думаю, що важлива це круто, коли є досвіду, ти можеш його з гарячим серцем якось записати, але круто я вже про це говорила, коли ти можеш трошки дистанційовано це подивитись і адаптувати для цього актуарію. Цяку дуже мене. Терезо, за всьому час маємо ОТКТ, що я сказав. Так, я ще в процесі, я думаю, що після перимоги України можна зробити собі пояснити свій досвід і зробити виснотись колонна. Але зараз я цюдую, бо люди мені тропляться дуже емпатичні люди і я намагаюся пощуп собі до того, щоб якось протягнути і використати ці дні для все ж таки позитивного і для того, щоб зберегти своє психічне. Дякую тобі дуже. Таню, дуже швидко кілька фінальних слів від тебе і будемо завершити. Так, я хотіла підтримати Дмку Ліра і про те, що справить я з'явилася більше верно міськи, тому що по працювавшим інституціях, розумієш, по суті проблема воно однакові і в середині різних інституціях, але мені здається що дуже необхідно зробити зараз, як за порука для знаютворення чукості і солідеризації суспівства, це визнання прийняття різних наративів, різних волосів, тому що мені здається, є така проблема, ми завжди не магаємося ви зробити одну якусь парадигму, яка дуже важлива для всього, для всієї країни і я думаю, що якраз інституція і розбудова інфраструктура вона може культурної інфраструктури якраз може сприяти цієї солідеризації суспівства і спільноти, тому що те, що зазначала лифтина, що незаконадапство справді, я відчуваю таку відчуженість, є відчуженість окремо хребців поля і є гарні меці, але якщо ми визнаємо цю таку різність і межинність похлідів, це може бути основою для цієї співпраці, для консолідації і солідеризації Вякую, тобі дуже так. І те, що ти сказала про інституцію, дуже разу його, я певна, видати свій відгук у наступних інституціях, у наступних дискуссіях цього і наступних днів, я буду дуже швидко дякувати, оскільки ми трошки перебрали стасом, тому само завершувати, я хочу подякувати організаторам якусь які були знами Offline і Online, які приїхали і включилися, тому що сьогодні мені видається бути професіонално-української культури, це надзвичайний виклик з галюбристики і балансування щодня. І якби спитати мене який головний інсайт, який головний інструмент усвідомлене за ці місяці, то це напевно щодня дуже маленькими baby steps, маленькими крочками перетворювати крихкість на сталість. І це те, що робить кожен з вас, те, що робить українські професіонално-українські культури і я дуже за це вдякую. Дякую дуже за це розмови. Дякую кожному з вас.