 Det demokratiske klasseværelser lærerautoriteten, har vi problemer med det, eller kører det fantastisk godt, det er det, jeg vil komme ind på i den her forelesning. Men først, hvad står der i skoleloven, der står en masse ord, det her er en tredjedel af den, men lægk mærke til, er ordet demokrati. Det står der, og det står der endda til sidst, må vi det få en ekstra vægt. Vi kunne ved, hvordan det er i andre lande. Nu kan vi vælte det godt lige at sammenlignes med Finland, fordi de klarer sig så ufattelig godt, hvad alle de internationale undersøgelser der er. Lad os prøve at se på, hvad der står der i den. Teksten står her. I kan selv læse. Og når I læser det her ned af, så finder jeg ud af, ordet demokrati, op, står der ikke. Der står noget med, hvad man skal være parat til livet til uddannelse, men der står ikke noget om demokrati. Aligevel har de altså demokrati i de finske klasseværelser, som vi har i de danske, i nogen grad i hvert fald. Men lad os nu lige prøve at se på en gang, her, hvor træder demokrati i den i skolen, hvor er det vi møder det? Er det valg af fag i skolen? Det er det, hvis det er valgfag, men ellers er fagene i meget højere grad obligatoriske. Man kan vælge med den tyske og franske snud, men ellers så ligger det og er planlagt. Er det valg af fagnes mål? Nej, det er det ikke. De er fastlagd af undervisningsministeriet, og skolerne kan så udfylde dem, som de nu synes. Der er selvfølgelig andre muligheder. Er det valg af fagnes indhold? Det ligger også relativt fast. Om ind, der selvfølgelig er rum for en viss variation, men nu begynder det at blive mere interessant. Hvilke arbejdsformer? Der kan det ske. Læren kan udmærke sig, at i dag skal vi arbejde med det her emne eller det her område. Der er flere muligheder for, hvordan vi kan arbejde med det. Vi kan starte med at rolle spil. Vi kan gennemgå det en bog. Vi kan lave grupper omkring det. Hvad kunne I tænke i arbejdet med? Lad mig høre. Så får vi en dialog om det, og eleverne bliver taget med på råd, og kan der med føle, at de er en del af demokratisk fællesskab. Godt. Hvad er lærer? Det kan elever ikke vælge. Hvad er kammerater? I nogen grad. Hvem kunne du tænke dig at være i gruppen med? Men man skal ikke altid sætte sig i gruppen med dem, man gerne vil sætte i gruppen med. En gang vil man også lære at være sammen med nogle andre mennesker, lige dem, man foretrækker først. Så det er for, at det ideelle er, at det er lærerne, der støtter, hvor ledesgrupper sammensættes. Så en lille smule er indflydelse. Okay, men ellers bliver det ikke ret meget. Den her valg af skole. Det er frit skolevalg i Danmark. Forældre kan vælge, hvilken skole de har lyst blandt folkeskolerne, og udover det kan de vælge de fri skoler. Så her har vi altså toppen af demokratiet, kan man sige. Men måske er det i virkeligheden så ledes, at demokrati i mest, i størst mulig omfang, er noget, man hører om igennem hele sit skoleforløb. Og hvor kan det ske? Det kan ske i rigtig mange steder. Prøv at se her. Samfundsfræg, det er det mest oplagtet. Hvordan er det danske folkestyret indrettet? Hvordan fungerer demokratiet i forbindelse med afstemninger og den slags, hvordan lægges lov ud? Rigtig spændende, der kan hendes helt aktuelle eksempler. Hver eneste dag på, hvordan demokratiet i Danmark gennemføres, også demokratiet på lokalpan i kommunen. Det vil være helt nærlæggende, at man tager op og ser på, hvordan byrådet fungerer, hvordan byrådssalen er, hvordan det foregår der. Historie. Demokratiet er ikke nyt. 1847 fik vi det i Danmark. I andre lande kom før, og nogle kom efter, og nogen har slet ikke noget af det endnu. Det vil være oplagt at fortælle om, hvordan demokratiet's historie i Danmark og i nogen er opstået. Og geografi. Så kommer vi ud til de andre lande, også de lande, der ikke er demokrati nu. De lande, der kæmper på demokrati. Man kan se det i øjeblikket i Egypten, for eksempel. Hvad der foregår der, det vil være helt oplagt at inddrage det her. Dansk. Der vil være masser af litteratur, man læser i dansk, som også kommer ind omkring demokratiske forhold. Så det vil også være oplagt her. Christendom. Måske kan man tale om, hvad de forskellige religioner betyder for demokratieopfattelse. Klasserådet. Det vil være helt oplagt, hvis man etablerer, at sådan er her foregår der afstemninger om forskellige ting. Og selvfølgelig ikke mindst i elevrådet, hvor det er helt oplagt, at her lærer eleverne helt håndfast om demokrati. Så i og for sig kan man sige, meget smukt alle sammen. Det kører. Det er jo helt fantastisk. Det er demokratiske klasseværelse. Hvem sætter sig i øverdagsorden i dette her demokratiske klasseværelse? Er det demokratisk, eller hvad? Er det eleverne? Ja, det vil vi nok sige, at det er det nogle gange. Er det eleverne? Ja, man kunne sige, optimalt set, hvis det var så ledes, at vi har det demokratiske klasseværelse med elevindflydelse og snub, så var det vel egentlig eleverne, der i nogen grad kunne sætte, hvad skal der egentlig foregå her? Det vil være en fin måde at lære det på. Men, når vi kommer til realiteterne, og jeg siger det lidt hårdt her, er det så i virkeligheden pøblen, der dominerer? Det skal vi altså have nogle fags på her lige om et øjeblik. De her fags, de er ikke grebet ud af en blå luft. Det er ingen lille undersøgelse, der er lavet ved at gå hen og spørge en enkel klasse. Det er det største dataset, der hedter etableret i Danmark fra den såkaldte LP-model. Og de data, jeg viser her, de bygger på. De første data, vi fik ind, drejer sig om godt 30.000 elever, som har afgivet nogle svar, lærer har afgivet nogle svar på nogle forskellige forhold. Og det, jeg viser her, er sådan set ikke publiceret på noget tidspunkt i Danmark nu. Det bliver det nok i det kommende. Så det er et tidligt indblik i, hvordan tingene ser ud i de danske klasseværelser. Og de stammer som sagt fra den såkaldte LP-model. I dag har vi 200.000 elever med inde i denne her database. Det er fantastisk. Prøv at kigge på denne her. I er for sig lidt, man kunne godt sige, kedelige ting. Det drejer sig om undervisningen i start. Og spørgsmålet har lytt, kan lærerne begynde undervisningen, når timen går i gang uden at skulle bruge meget tid på at få ro i klassen. Prøv at se, hvad de svarer. Der er knapp 10%, der siger, nej, aldrig. Der er næsten 25%, der siger skjælden. Der er over 30%, der siger, er jeg til. Prøv at se, hvordan timerne starter i den danske folkeskolen. Ved, at jeg havde nær sagt, det er pøblen, der reagerer. Er det ikke mærkeligt, at vi her i den danske skole, i demokratisk samfund, hvor der står demokrati på nederste linje i formålspraffen, så foregår det på den måde her, hvor det ikke er demokrati. Det er anergi. Det er trist. Hvordan kan det egentlig være? Hvad er grunden til det? Hvad er det, vi har ønsket? Eller det er bare noget, vi har etableret os med? Kunne sådan nogle forhold som dem her tænker sig for at komme andre steder? Kommer man med nogle eksempler? I folketænget kan I forestille jer, at dagligdagen i folketænget så sådan ud? Ej, så vil formanden ringe med klokken, og der vil vi blive talet med store buksdæver. Men nu er altså nu folketænget, det er selvfølgelig også en stor ting. Lad os prøve at kravle ned på et andet niveau. Vi har forenings Danmark, en masse foreninger, og der har vi igen det demokratiske inden. Det er Ødres Især på Generalforsamlingen. Kulde det tænkes af den Generalforsamling i Idrætsforeningen, eller i Boligforeningen, eller i Ejreforeningen, eller i Kulnihevforeningen? Forgik på denne her måde? Aldrig. Det har vi en diagent, der sørger for, at det ikke sker. Hvad med et møde på jobbet? Kan I forestille jer, at I gik til et møde på jobbet? Og så gik de første fem minutter med overhovedet at få ro, og fjerne væltede stole og den slags. Ej, men hvorfor lærer vi børnlægskolen? For når det er en så stor del af skolens hverdag, så lærer vi jo faktisk børn, at det her er normalt, sådan skal det se ud. Det kan ikke være anderledes. Det er jo I er for sig helt uremeligt, når demokrati står som det sidste ord i formålspraget. Og hvorfor? Hvad er den væsentligste grund? Hvorfor starter timerne sådan? Lad os se næste slide. Det er for startet ofte med chaos. Kom og lære en præcis til timerne. Prøv at se 5% knabernap, sige nej, aldrig. Sjældent, det er en 30-40%. A og T, det er godt 25%. Og så er der så en 45%, det siger ofte. Det er kun en femte del af tilfældende knabernap, hvor lærerne er det faktisk, når arbejdet begynder. Er det ikke noget slendrerende, noget slæsk? Hvad er det der sker, når vi gør sådan her? Lærer vi børn noget om undervisning af læringer, ikke vigtigt? For hvis den havde vægtigt, så starter vi når vi skal starte. Vi kommer ikke ravne ind i biografen alle sammen for sent, 5 minutter ind i filmen. Så er vi der i hyldene og skrien, fordi vi generer det for alle de andre. Viser vi faktisk, at børn ikke tager så i tidligt, når vi gør det her. At I, sensi lige meget, det er bedre at gå over på lærerværelse, så det gør ikke noget, at vi kommer slendrerende med en kaffe kop i hånden, sådan 5 minutter ind i timen. Lærer vi dem af fritid, er faktisk lige svigtigt som arbejde. Fordi lærerne har fri, og så går der stykke tid med at komme over, og eleverne har også fri, og nu er de så fri i noget arbejdstiden. Er det noget af lærerbørn? Lærer vi dem af præcision? Det er jeg senset lige meget. Det gør ikke så meget. Er det faktisk jungle loven, og de stærkes ret? Det gælder, når vi har disse her første minutter. Vi ved det i cirka 5 minutter, eller helt nærkelig 5,6 minutter i hver tim. Er det hele taget et godt arbejdsmiljø? Prøv så at se, når eleverne udtaler sig om deres egen adfærd, for at løge blikstiden, der var det lærernes. Jeg får styre andre eleverne, når de arbejder. Hvad er nu det for en adfærd? Og der kan I se, der er der heldigvis kun 2-3 procent, der siger, mig er det ofte, men ofte er der en 4-5 procent, og er og til, der er vi op på 20 procent, og så er der så heldigvis mange, der gør det sjældent. Men tager vi dem der og lægger dem sammen, så er der altså tæt op mod en trededel af alle elever, der er sådan mere element og konsekvent, forstyrer andre elever, og dermed forhindrer deres arbejde. Vil vi finde os i det på vores arbejdsplads? Nej. Er det her et udtryk for demokrati? Prøv at se, hvad der står. Jeg taler højt, laver lyde og finder på dumheder, når vi skal være stille. For mig er det ofte, 3-4 procent. Ofte, knapp 5 procent. Er og til, 10 procent. Og så er der så heldigvis nogen, der gør det sjældent. Men de gør det alligevel engang mellem. Hvad er det for et arbejdsmiljø? Er det her demokrati? Jeg er ekstra støjn og negativ overfor lærer, jeg ikke kan lide. Kan vi regne med, at vi altid kan lide alle lærer? Nej, det kan vi naturligtvis ikke. Vi kan ikke altid lide alle mulige andre mennesker. Så derfor må vi regne med, at engang mellem, så møder man et menneske, man ikke kan lide. Det arbejder det senere. Men derfor skal man alligevel være respektfuld og høflig. Eller skår det jo ikke? Det har ikke noget med demokrati at gøre, når vi forstyrer andre mennesker på den her måde. Det er faktisk, man kan sige, det er temligst kan der løst. Og jeg håber, der er rigtig mange danskere, der siger, hvad er der galt i vores skole? Vi har. Vi har tillaget pøblingsmagt. Uden at gøre noget ved det. Det er faktisk først fornydeligt, at det her ikke kommer på dagshorden. Det gør jo ikke noget om i starter til tiden. Vi har sværende respekten for autoriteter. Noget, der kom gradvis med ungdomsoprørt. Noget, vi ser i andre sektor også. Respekten for politiet og brandvægelsen er alt muligt. Kan for mange ligge på et relativt lille sted. Men vi har været med til at gøre det. I skolen! Det er næsten det værste. Prøv at tænke på, hvad der er stået i formålsprafen. Og så lærer vi børnsen ud. Vi har hemmet arbejdsmiljøet. Hvordan er der arbejdet i sådan et miljø, som det, jeg har vist, jeg her? Vi kunne ikke tænke jer på jeres arbejdsplads, at der var nogen, der forstyrede, drillede, snakket og gav lyde, mødt for sent og alt det her. Vi accepterede det i jeres jak eller jeres team. Nej, I vil ikke. Men hvorfor lærer vi børnene det i skolen? Vi har gjort fritidslivet vigtigt. Nu skal vi jo hyggers. Vi går jo i frikotert. Vi kommer lidt sen ind. Vi har faktisk her med nedbrudt respekten for demokratiet. Og det var vel I og for sig ikke lige det, vi ville. Vi er faktisk ved at ødelægge grundlaget for fremtidens velfærd. Det lyder hårdt. Og nogle ting har der ikke noget med det her at gøre. Men prøv nu at se. Det, jeg viser, er med øjeblik. Det er ret dystert. Jeg vil have Kina. Jeg vil have Shanghai Vuxi for at se, hvordan klare de sig derude. Hvordan ser undervisning og hver dag ud i skolen. Det, der er pusit ved Shanghai, Kina, det var dem, der lå i toppen i den seneste pizza-undersøge. En dag får en Finland, som ellers plejer at lægge det op. Og så er det jo ved at besøge sådan en sted at sige, hvad er det, de kan? Det, der er interessant ved det her, det er ikke demokratisk land som Danmark og de fleste vestlige lande er. Det er ikke demokratisk land. Man prøver at se, hvad de gør her. De kan lytte. Og jeg kan love jer for, at lærerne er på plads mindst 5 minutter inden undervisning starter. Powerpoint er klar. Alle de andre undervisningsmidler er klar. Eleverne kommer, de sætter sig stille ind, og de tager deres ting frem. Prøv at se, hvordan jeg ordner den på boerne. Nogen vil gysse ved det. Danmark taler. Når man taler til klassen, så rejser man sig op. I respekt for de andre, og også for de lettere kan høre, så markerer man, nu er det mig, der har ord. Ligesom i folketænken, hvor man går op på en talerstod. Og de streber. De knokler. De har et indbygget drive, og en indbygget motivation, der sigers par to, og hvor vi andre bliver helt forbavsede, når de ser det. Lærerne går under tjekker eleverens opgiver. Der er ro. Heltid. Der er ikke én, der beskæftier sig med noget, der ikke har med sagerne at gøre. Nu vil mange sige, men det er helt individuelt, og de kan ikke arbejde sammen. Og den slags. Jeg kan heltid sige, det har de også i Kina. De arbejder sammen her. Og det foregår hurtigt. De vender sig op om, de arbejder op med det, og kommunikerer med hinanden, og så vender de sig tilbage, og en af dem fremlækker, hvad de har snakket om. Langt mere effektivt end i Danmark. Og så lægts også mærke til, at de ikke har borne sat op i grupper, som vi har i mange danske skoler, hvor de så sidder og forstyrer hinanden eleverne med nogen. Her sidder de som i kirken, og så vender vi os om, og så kører de. Krudt sagt, det er respekt. Respekt og demokrati er ikke modsætninger. Det er respekt for viden, og for uddannelse, som der jo også er i Finland. Det er noget, der betyder noget. De ved, at det her er fuldstændig afgørende for, hvordan min fremtid bliver, og derfor arbejder de. Det er også betydning for, hvordan deres forældres allerdomme bliver. Det er altså ikke pensionsårendninger, men man har ikke nogen forsorg for de ældre. Det er børnene, der tager sig af det, ligesom det var i gammel dage i Danmark. Så forældrene presser også på. Det er respekt for den, der taler, det kunne I se før. Man bliver ikke afbrudt, at udkvæmse og hold kæft, og hvad der ellers bliver sagt, i en dansk skole. Det er respekt for lægeren. Lægeren er en vigtig person. Lægeren er en vidensperson. Lægeren er den, der får mig til at vokse. Så den person har jeg dyr respekt for. Det er også respekt for andre autoriteter. Det er respekt for fællesskabet. Man kunne ikke drømme om at sætte sig ud over fællesskabet, og begynde at lave balade og uro. Nej, vi er her. Vi er første B. Det er os. Nogle gange så starter det lige frem med sådan en kampråb eller en sang i starten af time. Vi er det her fællesskab. Vi holder sammen. Det er respekt for forældrene. I en grad som vi slet ikke siger hjem. Ofte siger man, er kineserne. De kan jo kun kopiere. Vi sender noget i lavpraktis derude og laver det. Det koster ingenting i forhold til, hvad det koster her. Og de lærer aldrig nogensinde at være forskere eller udvikler. Innovation, det kan de ikke. Det er det, man almindelig siger. Men prøv lige at se her. Prøv at se, hvor langt kine er fremme når vi taler om antal forskere, videnskabelige publikationer og antal citationer. Og det her, det er sket inden for en utrolig kort periode, der gør, at vi godt kan blive lidt bange for os her i Vesten, hvordan det er. Siden 2001 er antal af kines videnskabelige publikationer stedet med over 200 %. Det er en fantastisk fremgang i et land, hvor vi overhovedet ikke havde forventet for nogle år siden. I løbet af i år forventes kina at overhale både USA og Japan, som nationer der indgiver flest patentansøgninger i verden. Var der nogen, der sagde, at de kun kan kopiere? Det her, det er det stek modsatte. Det, vi står over for nu, og det her, det begynder at blive lidt hyggeligt, men jeg synes, det er vigtigt at få det frem. Det er vigtigt at få det nævnt, og det er vigtigt, at vi tager stilling til det. Det er vigtigt, at vi ikke bare siger, det her, det er noget i en fjern fremtid, vi ikke behøver at forholde os til. Og det går nok heller ikke så galt. Problemet i den her forbindelse er, at de er så pockers mange kineserne. Vi fylder ingenting i forhold til dem. Vi står over for, siger økonomerne, at Kina fra 2019 vil være verdens førende økonomi. De har overhældet USA. Kina vil dominere videns arbejdsmarked. I så før hvor mange forskere, der er hvor mange patientansøgninger, der er indgivet, de overhælder os indenom. I det øjeblik, at de begynder at overhælde os, så er der ingen tvivl om, at vores velfærd i Danmark vil blive ringere. Vi har også en skæv allersfordeling i Danmark, der gør, at vi får mange ældre, som vi kan kunne betale. Hvis ikke vi har de videns arbejdspladser, at de er flyttet derude, det er ikke længere bare det manuelle. Så får vi et problem med vores økonomi. Vi kan ikke beholde vores velfærd. Fattigdom vil bredde sig. Hvad skal vi så? Vi kan jo leve af at være Frelands Museum Danmark, eller Frelands Museum Vesten. Så kan vi gå rundt og vise rige kineser bag efter, inden hvordan vi lever. De vil så tage sig til hovedet og mor sig, ligesom når man går ned i den gamle by i Aarhus og kigger på, hvordan verden var for 100 år siden. Det værste, det måske allerede værste, det er, at det her vil vise, at demokratiet er ineffektivt. Det er langt nemmere at køre et system som det kinesiske, fordi man behøver ikke at spørge først. Man behøver ikke at stemme, hvis man skal have lavet den vej, det er så lavet med en vej. Man spørger ikke om nogen, man siger, at det er folk, at I skal flytte, og så kommer vejen. Deres to kører næsten 500 km i timen. Vi kan vendes uden, men det skal gå stærkt. Det kan mig lidt blive for sent. Så prøv at tænke lidt på det. Prøv at tænke på, hvad vi kan gøre i skolen for at skabe demokratiske klasseværelse med respekt for viden og for autoriteter. Tak fordi I har hørt på.