 Ja, i dag vil vi prøve at se på lykket i et filosofisk perspektiv, og det indebærer jo blandt andet at prøve at gøre sig nogle tanker om, hvad det i det hele tag er, vi undersøger, når vi laver lykketforskning, og hvordan vi undersøger det. Og det kan man gøre ved at stille en række spørgsmål, for eksempel spørgsmål som det her, altså helt overordnet, hvad er lykket, hvor man forsøger at give et svar på, hvad den overordnet karakter eller beskaffenhed af lykket er for noget. Og det er jo der, man kunne tale om, at lykket er at have det godt, eller det er at være tilfredsmæssig til liv, eller det er at lykkesmæssig til liv, altså man sådan overordnet forsøger at definere lykken i den forstand. Så kan man få det andet spørgsmål, hvordan bliver man så lykkelig, hvis vi har sådan en lidt mere klar ide om, hvad det er, hvad er kilo til lykken. Og det er jo der, vi har kandidater som fester og sex og spors og musik og venskaber og sådan noget. Altså noget, som man kan sige, bringer lykket ind i folks liv, og så kan man overveje nærmere, på hvilken måde gør det lykkelige, hvorfor gør det det osv. Så kan man spørge om, hvordan vi måler på lykken, og hvordan vi finder ud af, om folk er lykkelig, så at sige. Og det kan man jo for eksempel gøre ved, at man spørger dem, at man laver spørgsskeme og undersøgelser, eller man kan prøve at observerer på folk, og se, hvor høj grad deres liv lykkes ud fra nogle bestemte parametrer og sådan noget. Og så kan man endelig jo overveje, om lykke i det hele tiden er vigtigt, altså om det er en værdi, og om det er måske en grundværdi. Og der tror jeg, at langt de fleste deres udenvidere vil sige, ja, altså lykke er virkelig en værdi. Altså hvis ikke det er vigtigt, om man bliver lykkelig, så er det svært at se, hvad der overhovedet kunne være vigtigt. Man kan selvfølgelig godt sige, at der er andre ting, der er vigtige, for eksempel, at der er andet en barmin lykke, der er vigtig, for eksempel, hvordan andre mennesker har det osv. Det involverer vel også en eller anden forestilling om, og så er det vigtigt, at deres liv indeholder noget lykke, eller deres lykke også er vigtig. Når vi så spørger nærmere indtil, hvilken form for hvad de lykken har, og hvad lykke i det hele taget vil sige, så rejser der sig jo meget hurtigt nogle filosofiske og kompliceret spørgsmål. Og der er det jo så heldig, at vi ikke behøver at starte fuldstændig på bare bund, men der er en lang og rige tradition for at reflektere over de her i filosofien. Og der er altså en række filosofer, man så den kan hente inspiration og gode ideer fra. Og der er jeg altså mest kredse om nogle af de elste filosofer, så det vi har her, det er altså nogle af de i min øjne førende lykkeforskere. Og det er ikke fordi der ikke er lavet fremragende filosofisk lykkeforskning siden antikken, men de her filosofer, som vi har her, for eksempel, er nogen som satte en dagssorten, som stadig er svær at komme udenom. Og dem vi har her, det er jo de store antike filosofer, Platon og Eistosles. Og det er altså i høj grad nogle af deres ideer om lykke eller livslykke, jeg vil præsentere. Udnevendigvis at sige, at det er Platons og Eistosleses hele tiden, men de ligger sådan og spørger i baggrunden. Og de her to, Platon og Eistosles, de var begge to meget inspireret af det, der måske var den første vestlige filosof, sådan en rigtig nemlig sokratess, som satte det her med lykkeforskningen faktisk i centrum for filosofien. Han sagde det spørgsmål af den allerstørste vigtighed, det her med, hvordan et menneske skulle leve sit liv. Hvad skal vi bruge vores liv på? Hvad skal vi stræbe efter i vores liv? Og det umiddelbare svare som både hans elev og Platon og Eistosles, det er, at det er helt sikkert, at det er lykken, det kommer an på. Så lykken er helt sikkert det menneske og stræber efter, og det er også det, de sås i bør stræbe efter. Men da det er så vigtigt at være opmærksom på, at når grækerne snakket om lykke, så brug de det græske begreb, Øvdermoni om det. Og det kan delvis oversettes med lykke, men den forestilling, der så knytter sig til det, kan måske best oversettes ved at snakke om livslykke. Det er sådan et lidt mere langsiktigt perspektiv, der er på det, at det er vores liv som helhed, der kan være lykkelig, eller i hvert fald til pas lange stræk i det, som kan være lykkelig. Og det er spørgsmål om, at se på om vores liv går godt, om vores liv lykkes, så der er en ret tæt koppling der mellem lykken, og så er det at lykkes med sit liv. Så det er for det første med, at det i det mindste til pas lange stræk skal gå godt, og så er det også en forstilling om, at det er noget, der har med personens egen indsats at gøre. Og se, at det er jo allerede en bestemt måde at stille spørgsmålet på, hvad lykke er, og hvordan man bliver lykke, hvor man så ser lykke som en bestemt måde at leve på. Og det involverer så i sig selv en række yderligere påstande, vil jeg mene, og her vil jeg så pege på tre påstande, som jeg synes er vigtige påstande, der knytter sig i den der forstilling om, at lykke er en måde at leve sit liv på. Så lykke er livslykke, og det er så at sige et godt leve liv, så der er den der for det første aktive komponent i det. Det involverer en forstilling om, at det er en aktivitet frem for en passiv tilstand. Lykke er ikke bare en tilstand, men en aktivitet. Og det hænger så også sammen med en helt bestemt opfalt sagde, hvad mennesker i det hele tiden er for en slags væsner. Og påstande er jo altså, at mennesker er aktive, mennesker er et aktivt væsne. Og det at blive lykkelig, det er så at sige en opgave, som hver enkelt deres måde at stille noget op i forhold til. Og en opgave som andre ikke kan løse for os. Man kan bistå mennesker med at blive lykkelig. Men i sidste ende er det altså en aktiv indsats fra personen selv, der så at sige realiserer det. Det er den første påstand. Så vil jeg mener, at der også ligger i det her med, at lykkelig er en bestemt måde at leve sit liv på, at det er noget, vi må reflektere over, fordi det ikke giver sig af sig selv. Det er svært imod noget, som har gør med, at vi bliver stille over for en række af livsvalg, som vi er nødt til at tænke nærmere over. Og hvor vi altså ikke sådan kan slå op i en bestemt opskrift på, hvad lykken er for noget, men det er noget, vi selv må tænke os frem til. Og det er jo ikke en selvfølgelig altså. Der findes ideologier, som ikke anerkender det aspekt, kan man sige. Der findes bestemt en opskrift på lykken, og den må vi mere eller mindre påtvinge folk. Der er sådan ideologier af mere eller mindre religiøst tilsnit, som ikke anerkender det der med, at det er noget, som den enkelte selv skal tænke sig frem til. Og man har endda set regime, og sådan i historiens løb, som har forsøgt at rettelekke folk liv, så de blev mest mulige lykkelig, uden selv at skulle tage stilling til en hel masse, fordi man også havde sådan en på forhånd fastlagt opskrift eller man kunne sige en lykkeskabelon, som man kunne så indrette folk liv efter. Hvis man insisterer på det her mere, at det er en opgave, som kræver en aktiv udretten, så at sige fra personen selv, og at det kræver noget refleksivitet, så peger det også fra det tredje frem imod, at det har noget at gøre mere eftersøge hverdige, eller forsøge at realisere hverdige i sit liv. Og det er altså samtidig koblet til denne her posten om, at mennesket dybe set er sådan et væsent, et værdisøgende væsent. Vi søger efter noget, som det er hver at leve sit liv efter, og som giver det mening og retning. Det skal jeg vente tilbage til om et øjeblik. Hvordan finder man så ud af, om et menneskeliv er godt i denne her forstand? Ja, altså hvis mennesker nu ikke var sådan, som jeg just har beskrevet det, altså et aktivt, refleksivt og værdisøgende væsent, men tværdig mod altså passivt og tanketomt og behovsstyret, så ville det hele være forholdsvis enkelt, så ville et godt menneskeliv ikke adskille sig grundlæggende fra et godt hamsterliv for eksempel. Det ville først og fremmest være en sag om at sørge for trivsel, at mennesker trives, og at de har det godt, at de er velfungerende for deres behov, opfyldelse osv. Så det godt være, at det er nogle lidt mere komplekse behov end hamsterens, men det er stadigvæk bare behovsoffydelse, det kommer ind på. Hvis det hele var så enkelt, så ville det være en forholdsvis enkel, objektiv sag, også at finde ud af, om mennesker har et godt liv og er lykkelig i den forstand. Det ville bare være spørgsmål om at se efter, om de var velfungerende, sådan i fysisk og psykisk og social forstand, og man kunne opstille sådan en række parametra der for fysisk og psykisk og social velfungertid. Men det er jo indlysende, at det ikke forholder sig sådan, altså mennesker kan trives i forhold til alle de parametra der, være sunde og raske og velfungerende og så være dybt ulykkelig samtidig med. Men mennesker kan bruge det begrebe om, at de er dybt ulykkelig, på trods af alle de der måder de er velfungerende på. Så den er rent objektiv måde at stille op på dur og klart nok ikke. Så kunne en reaktion være, så at sige at gå i den anden grøft, og så sige, mennesker de er anderledes en dyre, fordi det der med lykken, det er meget forskelligt fra person til person. Hvad der giver en følelse af lykke, det er vigt forskelligt. Og det kan være også noget med, at det er vigt forskellige kiler, folk har til at blive lykkelig forstået på den der subjektive måde. Det er en rent subjektiv oplevelse af, had det gottid, at der er nogen, der har formulerede det som. Det er had det gottid, det kommer an på. Og der må vi tage nogle individuelle hensyn. For eksempel ved at spørge folk selv, hvad der gør dem lykkelig. Og så er det altså så at sige et spørgsmål om, at mærke efter, hvad man godt kan lide, og hvornår man har det godt. Og det vil også være forholdsvis enkelt at afdække det. Det kan man afdække i spørgsmål og undersøgelser, og med tiden vil man sikkert også kunne lave hjerneskander, og der simpelthen viser, om folk er i en tilstand af, had det gottid, og hvor intens og langvej den der, had det gottid er og så videre. Og der mener altså, det er lige så indlysen, at det heller ikke forholder sig sådan. Det kan ikke være noget rent subjektivt heller. Der er mennesker, som lever et liv i sus og dos, og med masser af, had det gottid, og som så pludselig stopper op, og finder ud af, at deres liv er fuldstændig meningsløst, og hvad de løst, og i bedste fald, en joke. Og der er mennesker, der får alt, hvad de peger på, og så kan man alligevel se det med, at de fuldstændig taber livsknisten, og bliver dybt, deprimeret og ulykkelig. Og problemet er ved at menes, det man peger på, det er sådan nogle mere momentane instanser af lykkeføgelse, eller had det gottid, eller også sådan momentane instanser af, at få opfyldt sine ønsker, og det durer heller ikke rigtig som et mål for lykken forstået som livslykke. Så lykken forstået som lykkeføgelse, den er for det første ganske luneful, som det hedder i en gammel dansk sang, hvor er lykken så luneful. Og så den er sjældentligt resultat af en bevidst streben, men der er imod noget, der tilsmiler en fra tid til anden, og det siger vi jo, at lykken den kan tilsmile en, sådan som en passiv modtager. Så det er et helt andet billede end det der med lykken som en aktivitet. Og for det andet, så er det simpelthen ikke klart, at vores liv bliver bedre i kraft af sådan nogle momenter af lykkeføgelse, selvom der var mange af dem, og så tilsmilede også ganske ofte. Og det var det, der gik galt, tror jeg, i sådan en stor lykkeundersøgelse, man fornydeligt lavede i England, hvor man bad folk svare på, hvad der var lykken for dem personligt. Og der lød svarene jo langt hende af vejen i retning af en anden gammel sang, den der går sådan her, Sigaretter og Whiskey og Nøj Pyr i Paul Henningsens danske version. I hvert fald mange englerne har peget på, det var sådan noget som at se, kigge på piger. Det var så måske nok alligevel kun cirka halvdelen af den forholdsvis voksne befolkning, men det var alligevel en pen person, så den statistisk set. Og så handlede det om at drikke øl og ryge Sigaretter og den slags. Og en rigtig høj placering, det havde altså en kilde til lykken, som visst nok er unik for beboerne på de britiske øger, det der kaldes for en tip body, altså en burger med pomfritz og ketchup, meget vigtige ingrediens i lykken. En burgerbolle fyldt med pomfritz og ketchup. Og jeg vil da ikke afvise, at der kan være situationer, når man blev presenteret for sådan en anden retning, ville sige, det er bare lykken, det her. Og man kan desværre også godt forestille sig livet i liv, hvor det representerer en slags højde punkt. Men må ikke de fleste alligevel vil sige, der må være gået noget galt i undersøgelsen, hvis det er den form for svar, der kommer op på, hvad lykken er for noget, når det bliver så prosaisk, altså det vil sige hverdagsaktig og onløst. Og i hvert fald må man sige, den konservative regering i England, som havde foranstaltet den undersøgelse her, de havde tydeligvis forestillet sig nogle lidt mere sådan løde kandidater til statslige subsidier, for eksempel en Pomfritsbørger. Så de ansåg resultatet for lidt af en skandale. Men så kan man jo spørge, hvad nu, hvis det viderelig er, det folk gerne vil have. Ja, der kunne et svar være, at der er forskel på, hvad der sådan i det daglige giver os nydelse og velbehag, og hvad man så i et lidt større livsperspektiv vil ansæge for vigtigt for en. Og man ikke, det var det, folk svarede på, da de blev spurgt om, hvad lykken var for noget, altså hvad der sådan i det daglige gaben nydelse. Men der var så nogle filosofer, der havde hævetet, at lykke og nydelse er et og det samme. Og det er den teori, man kalder for hedonisme, og som havde sin stærkeste fortaler i en filosof, der meget apropos også var Englander, nemlig Jeremy Bentham. Og det vi ser her, det er altså et nutidigt billede af Bentham selvom han har så levet omkring år 1800, fordi udover være hedonist, så var han også en stor tilhænger af de exakte videnskaber, og der var så doneret han sit lame til videnskaber og lukket det balsamere, og der var så stor deres skab der på hans gamle universitet i London. Og så kan man åbne for skabet, når man synes, at det vil være lykken for ham, og følge lidt med i hvad der foregår. Og han var altså ringdyrket hedonist Bentham her. Han havde det, at det eneste, der betyder noget i forhold til lykke, det er mængden af nydelse og smerte. Det vil sige behagelige og ubehagelige bevidsthedstillestandet. Og han blev altså berømt for at havde det fuldkommen underordnet, hvor nydelsen så kommer fra. Så hvis man får nydelse at spille micado, så er det akkurat lige så godt som hvis man får nydelse for at spille de højeste form for poesi og videnskab. Og se det lyd, så giver det jo god mening at sige, at hvis folk nyder at drikke øl og spise pommes frites børger, så er det lykken for dem. Det kan så godt være, at det viser sig, at de giver dem nogle livsstilsrelateret sygedomme, som ikke er så nydelsesfule. Men det råkker ikke ved, at det var lykken, mens det varret det her. Der kunne man i middel og tid hævde for det første, at det her er pegeretning af et bestemt ideal om lykken, som simpelthen bare er uplagssibel. Altså hvis man nu blev fodret med rigtig behagelige oplevelser, hvis man forestillede sig, at man blev koblet til en computer, som fodrette en med et fantastisk interessant, spændende og nydelsesfuldt liv, så ville det være det hedonistiske paradis. Og der er livet rigtig mange, der vil udsigten til det scenario, vil sige, at det er faktisk ikke ved at vælge. Og det tror jeg peger på, at det, der mangler, det er jo den aktive komponent, og det, at det kræver noget refleksion fra ens side, og det er med, at man selv opsøger og realiserer de her verdier. Det er et fuldstændigt passivt liv, og det er virkelig en pavdi på et liv, kunne man hevde. Det man yderligere kunne sige, det er, at ved nærmere eftertanket, så er det der med piger, og det at spise junkfood, og så videre, ikke nødvendigvis noget, der betyder det helt store foren, når det store livsrejnskab skal gøre os op. Man kan simpelthen blive i tvivl, om det man ønsker sig rent faktisk er ved at ønske, også selvom vi taler om sådan et mere langsigtigt og lødegige ønsker. Der er et godt eksempel på det, synes jeg, i en af Gustav Wies romano, hvor vi har figuren Emanuel Thompson, som havde et brænde ønske her i livet, og det var kun at købe sin fæderne går tilbage. Der tilsmiler Lyckenham faktisk, så han vinder på sit kvartelåd i klasslådderiet, og kan afvæge sig i gården. Men resultatet udbliver. Han må simpelthen erkende, at det er, som om Lycken ikke rigtig vil spire. Hvad er det, der sker? Hvad er det, der sker, når vi reviderer vores opfalt af, hvad Lycken er for noget? Er det bare at spørgsmål om at tænke mere strategisk, så vi også på længere osigt får nogle løglige oplevelser? Det er det måske i nogle gange, men der hvor vi for alvor bliver klogere på det med Lycken, det er ved at mene, når vi bliver tvunget til at reflektere over, hvad der for alvor betyder noget for os. Hvad vi med et lidt gammeldags ord kære os om, eller englerne snakker om, at der er noget, vi kan care about, snarere en bar og noget, vi ønsker os. Det er jo ikke altid, at det er det, vi bruger mest tid på at løbe efter, eller det er det, vi svarer på i spørgsmål under søgelser. Altså det, der for alvor betyder noget for os. Man kan som Tommel Lumsen nå til den erkendelse, at det er med den fædrene går faktisk ikke var noget, man rigtig brændte for, men måske er mere noget, som omgivelserne forventede af en. Tommel Lumsens engagemang i den fædrene går var ikke helt hjertet. Han kunne ikke rigtig identifisere sig med rollen, som går her. Og så tror jeg, at vi har fatt i nogle afgørende aspekt, der er det der med at se mennesket som et verdisøgende væsent. At mennesket er altså ikke, som kan nå det at hen, hvor det faktisk kære sig om noget, og identifisere sig helt hjertet med noget. Og en sådan faktisk nulevne filosof, som har gjort en hel del ud af det, er der amerikansk filosof, der hedder Harry Frankfurt. Så det er altså ham, der taler om det her med vigtigheden, at det er det, vi kærer os om, eller det, der for alvor betyder noget for os. Så hvad der kendteigner os som personer, det er ikke bare det, at vi i stand til at ønske det ene, og det andet, Pompfrittbørge, og fremme kvindessagen, få en privat parkeringsplads, blive en god forældre, og så videre. Nogle lykkeforsker, de klasker det hele sammen i en stor pærevælling, og putter det ned i en behåller, hvor der står preferancer udenpå. Men der er nogle af vores preferancer, som ikke bare er preferancer, men det, der definerer, hvem vi er, og angagerer os helt hjertet. Og der kan man så sige, at det lykken knytter sig til. Det handler altså for det første om at finde frem til noget, der faktisk er ved at stræbe helt hjertet efter, og så at lykkes med de her helt hjertede angagerementer. Og hvad det som konkret er, det er altid noget personligt. Det er resultat af personens egen udretten, og reflektion, og så videre. Men det grupperer sig nu typisk meget stærkt, om nogle ret velkendte livsgodere, venskab, familieliv, meningsfullt arbejde, intellektuel og estetisk fordybelse, og lej, for eksempel. Og det, der er karakteristisk ved alle de gode goder, det er et helhjertet angagerement, meget ofte bære frukt ved at åbne for helst nye dimensioner af verdi og mening for hende. Og det er nok mere, end man kan sige om Pomfret, Berger og for eksempel.