 Sziasztok, Sárosi Péter vagyok, és ez itt a Drogreporter Café. A mai műsorban David Ferencel, Fecóval, a kékpontmunkatársával és biopolitikai szakértőével beszélgetek arról, hogy miként látja a legújabb fővárosi drogtrendeket, és hogyan próbálnak ők segíteni a droghasználók, egy leginkább megbélyekzet csoportjának, a designer drogokat fogyasztó, nagyrészt hajléktalan embereknek a fővárosban. Ezt az epizódot még októberben vettük fel, a Magyar Radiktológiai Társaság Kongresszusán Siófokon. Mi a különbség akazat a sorstárs segítő és tapasztalati munkatárs? Szerintem talán azt, hogy a sorstárs segítő karaktere az inkább egy ilyen mellírendelő szerep, amiben jobban látok benne akár önkéntesként, akár hivatásszerűen inkább a felépülésnek a munkáját. Míg a tapasztalati munkatárs nagyon sok esetben már a projektnek a legelején a projektről való gondolkodásba, a nunúdadik pontnál jelent tud lenni, plusz van egy nagyon fontos kapuű szerepe, illetve képes gájdolni valaki terepe vagy legalábbis. Nálunk a tapasztalati munkatárs az simán lehet aktív drogfüggő. Nem akartam ezt a szót használni, simán lehet érintett aktívan ebben a kérdésben és kaphat fizetést és lehet bejelentett állása, ami nagyon fontos. Amit a tapasztalati szakértő esetében ilyen érdekes izgamas kérdés lehet, hogy mennyire erősíti meg a droghasználói életformáját az, hogyha amúgy mi finanszírozó mondjuk ezt közvetve. Ha már ilyen nyelvről beszélünk meg szóhasználatról, te milyen szóhasználatot tartassz meg felelőnek, amik az aktív szelhasználókkal kapcsolatban, ha használjuk el azt, hogy drogfüggő, vagy mit mondjuk. De jó, hogy mégre lehet erről beszélni. Én most az érintetnél, vagyok, és akkor ezt tudom használni bármilyen társadalmi problémában érintett ember esetében. És én is lehetek érintett, egy hozzá tartul is lehet érintett, meg az is a kihasználó. Ha lehetséges, ahogy a drogfút egyáltalán nem szeretem kiájteni, nagyon érdekes látni a felépülés szentikus addiktológia fejlődését az elmúlt tíz évben, hogy mondjuk ezerült 10-15 évvel a drogos, a szerepel szakirodalomban. És most elképzelhetne lenne mondjuk, hogy ha kéne ezt állítom, akkor szerintem a buzizással egyen értékű nagyjából. Tehát nagyon megerősít, nagyon megbéjegző a drogfüggésel, vagy a függőszót sem szeretem használni, hanem inkább a használati zavar sokkal jobban leírja ezt. Szóval jó látni amúgy, hogy ezt a szakma milyen progressív módon felülni, és bár akár mondjuk az ártalomcsökkentés is egy bizonyos pontan szítokszóvált, és hogy lehetett kerülni, vagy érdemes volt kerülni, vagy nem minden esetben volt mondjuk hasznos elről beszélni, de a felipülés szentrikus addiktológiai szolgáltatás, mint egy ilyen halmaz, ebbe nagyon jó beleférnek azok az elemek, amelyek mondjuk azon a pontján az ártalomcsökkentésre koncentrálna, de hogy valahogy én úgy érzem, hogy most arra az ártalomcsökkentés is a felipülésnek a részévé vált, és hogy nincs az éles határ, hogy akkor most csak ártamatcsökkentünk. Amíg mondjuk a 2010-es évek elején Simánnek volt bennem is egy oztás, hogy akik most eddig jövünk el az eltűnt most arra, és hogy bármilyen beavadkozást bizonyos szempontból a felipülés részének tudok tekinteni. És miért fontos az szerezetek nél, ahogy bevonyjannak tapasztalati munkatásokat? Most aradom, hogy alfája és omegája, mindennek. Nem tehetjük meg semmi strategiai szempontból, hogy nem kezdünk el valakit bevonyni, aki érintetteben a kérdésben. Képedek lennék piszten látni. Azt, hogy valakit bevonyunk egy projektbe érintettként ez az ő élete szempontjából, hogyha mondjuk, hátos életehezsednál, az egy rendkívül fontos dolog, azért legfontosabb, funkcionák valahol, van valamilyen célja, annak, amit csinálok, és hát hatékonság szempontjából nem lehet összeasolítani. Tehát én nem vennék rész olyan programban egyáltalán, amit a nullodik pontul nem tapaszteti szakértővel kezdünk el. Nagyon-nagyon jó dolgozni egy tapaszti szakértővel. Az emberi kapcsolatban óriási energiák szabadulnak fel, tehát világot találkoznak, és szerintem ez is nagyon fontos. Illetve, akár csak látni az arcát valakinek, aki az elvedjünk tárgyalni egy tapasztati szakértővel, hogy akkor most ő itt van, és igen, és ő velünk van, és látni az ő arcát, ahogy az ő is fertődik ezzel a dologgal. De legutóbbi munkám során Strauss-Robert tapasztati szakértővel dolgoztam, meghatnál szegény robísten nyugtassa, de a kapcsolatunk, mint munkakapcsolat, a legjobb munkakapcsolatóim egyike volt. Nagyon-nagyon szerettem vele dolgozni, és nagyon-nagyon sokat tudtunk haladni ezzel dologgal. Tehát szerintem ez egyen megkerülhetetlen dologgálvát most arra. Mindig része volt a kékpont alapítványnak, tehát akár ahogy ha a partiszernis nézzük ezelőtt húsz évvel, ahol szintén partizáján érintetteket bontunk be, aztán később a tűtseleprogram során annak a végefelé kezdtük el bevanni a tapasztalati szakértőket, de ahogy ez egy tanulási folyamat a szervezetben. A szakmai elitizmusunkon tulépni, az amúgy nem egyszerű, ezt be kell látunk, hogy akar el fog menni az érintet. Mondok a kniását, mondtam volna, el fog menni vécéren állunk, hogy együtt fogunk ülni, hogy bejön az írodába, és hogy nagyon-nagyon jó látni azt a fejlődést, amikor valakire azt, mikor jól munkatársunk, és akkor kapfizetés, és ez a megbesültsége, nagyon jót ezt a szervezetnek szerintem. Jövd el is, amit tettetek, hogy nagy még mindig a elitizmus, ellenállás az ére szakmában ezzel a személy lett el szemben, és hogy sokszor találkozok ilyen előtéretekkel, hogy az érintetek nem elég megbízhatók, nem lehet rájuk számítani, nem lehet megbízható munkatársként kezdetekinten irájuk, ezzel kapcsolódik, mit gondolsz? Szerintem ugyanaz, mint ami bármelyik munkatársnál, ott is van önön aki kevégben ezt számítani. Én a Strauss-Robi-val a kapcsolód azt tudom elmondani, hogy egyetlen egy alkalommal sem késettel, és mindig a legtöbbet tette az osztalra. Szerintem ez munkam mód szertan kérde se. Kétsék, hogyha valakinek súlyos hasznát és zavara van, akkor nem tudunk ugyanúgy számolni vele, az elvárásainkat, nem ugyanod kell meghúznunk, mint amikor valakinek az élethelyzete egy teljesen jó működő. Én azt a legkevésből sem gondolom. Az, hogy valakint tapaszeti szakértőként, az is lehet, hogy csak az első pár merőrz az, de az, hogy jönünk egy aztán, és ő elmondja, hogy mit gondol arról, amit csinálunk. Hogynak egy másik példát, egy másik szintérről, résztettem egy esi egyelőségi napon, egy esi egyelőségi diát adóban konferáltam, ahol érintettek, tehát különböző mozgáskolát, ahol embere kaptak diakat, olyan szimpadot építettek, amin négy darab lépcső volt. Tehát, hogyha lehet volna, és kereszem, hogy valaki be mondtak valakit a projektben, aki érintett, mert ha lehet volna, akkor szólt volna, hogy amúgy mi nem bíromkod a föl venné, senki másod nem fog ezt érbejutni. Egy óriás, azért az óriási könnyen műség nem bevonni, érintett, a munkába a leges-leges legelejét, az első gondolattól igazából. Most ugye most, ami Budapesti drog szénában, ahol tudom, főleg szintetikus kanabinolyt használok, kapróbáltok, kapcsolatokat képíteni, meg bevonni tapasztalati munkatásokat, mik a tapasztalataitok ezzel kapcsolatban, és tervejtek. Igen, ez jó átkötése, mert mi előtt kimentünk volna a utcára a tapasztata szakértünk segítségével, gondoltunk valamit a biofilm, a herbál problémáról, és hát nem is, azt nem mondhatnám, hogy nincsen köszönő viszonyban az, amit találtunk, hogy olyan orjási hézagok voltak. Azt tapasztaltunk, hogy egy teljesen párhoz most Budapest létezik ezen a szintéren, egy nagyjából 200 fős szerhasználói csoportal, akiket lát az intézméren, szerele semmilyen módon nem tud el látni. Ők utcán élu biofu-használók, akiket kitiltottak minden nappali melegedőből annakok el, mert nem tudták menedzselni az ő szerhasznátóból eredő problémákat, meg általás állapotokat. És akkor utána megtaláltunk, az egyik melegedő, hogy segítsünk ebben a helyzetben, mi azt láttuk, hogy semmilyen szolgáltatásunk, adekvált módon nem kapcsolódik azoknak az embernek, az életéhez, és a felépüléséhez, akik utcán érnek. Nuladik ponti lakhatás nélkül, jába járva valaki az ország, legjobb konzulensi az hetente, semmire nem fogunk elérni, mert csak lóga levegő van a felépülés. És miután ezzel szembesültünk, egy picit szembenéztünk azzal az állításunk, ami tíz év a hangozhatunk, hogy ez nem a mi problémánk, hogy ez a sociálpolitikai probléma. És lehet, hogy van sociálpolitikai vanatkozás, de ez a mi problémánk is, hogy ők a mi érintetjeink. És akkor most azon dolgozunk, hogy mindig többet meg tudjunk elrűre szárahasználni a csaparcól, lástjuk azt, hogy honnan érkeznek, milyen élethelyzetből kerülnek ide, milyen az életviláguk, hogyan kapcsolódnak egymáshoz, és hogy amikor ez megvan, akkor elsőkörben szeretnénk véleményvezérek segítségével valamilyen ilyen hiddat képezni az ellátó rendszer felé, elsőkörben vissza, a napani melegedők felé, valamilyen módon rendezni a kapcsolatot. Utána pedig a felépülési tudásnak a növelésével megterentő a lehetőséget arra, hogy az egyébként a magam, ugye ne gész jó működő terápiás közösségek felé, ki tudjuk őket végtetni, amitől azt várjuk, hogy azok ezek a közösségeből képesek a támogatotlak, a társ, a támogatot munkahely felé, akkor elénítani őket. Úgyhogy most azon dolgozunk, hogy éjtőjönnek ezek az ágazati együttműködések, most elsőkörben még mindig szeretnénk többet megtudni erről. Én azt gondolom, hogy még mindig nincs elegendű tudásunk, ahhoz, hogy konkét programokat fejleszünk. Ezt most belehetem be szólni 100 millióforintot, úgyhogy nem lesz semmilyen eredmilyen, nem tudjuk, hogy ha léptesük ki őket, aki mondjuk a gyermek védemi ellátásból potyan ki, mondjuk négy éve, és most húsz éves, hogy akkor hol lássuk, hol kezdjük ezt a dolgot, úgyhogy most ezzel foglalkozunk elsősorban. Én is hallottam ezt a visszajelzést hajléktalan ellátásból, hogy azért idősebb, elsősorban akkor fogyasztó, otthon talánok meg, mondjuk a biofűhasználók között van egy ilyen folyamatos konfliktus, és gondolom miatt is tirtják ki őket helyekről, és hogy szerintem, hogy hozzuk létre egy külön ellátó helyeket a fiataloknak, vagy próbáljuk meg őket integrálni a meglévő rendszerbe. Hát ez maga a melló, nem tudom. Tehát ezért kéne azt, hogy minél többen ismerít meg ezt a problémát, ebből egy ilyen kutatás, egy ilyen publikáció, olvasuk el, nézjük meg, mert hogy tényleg ilyen nagyon mikroszínten vannak a valaki szintetikus kalabinoidot használ, nagyon sok esetben úgy érzi, hogy teljesen egyben van, hogy kommunikál, hogy beszél, de amúgy az nem igaz, és hogy így neki vág a napoli melegedőnek látszik, hogy teljesen készen van, és akkor nem engedik őt, nem értél miért, nem engedik be, már készen van a valhé, sok szosan traumatizált emberekről beszélünk, aki kutszán nőttek fel, egyikünk itt marad modellben zlalik a kommunikáció, és akkor valakit állnó ott marad. És ezeket a konfitosokat, valamilyen modan megkér tudunk előzni. Szükségünk van a napoli melegedő menegymennyiére, hogy akkor nézzük meg, hogy mi az a szolgáltatási spektrum, amit tőkni, hogy ők még tudnak nyújtani. Gondolkodtunk mi, abban legyen egy ilyen herbás specifikus napoli melegedő, de hát látva és avezjük, hogy nem gondolom, hogy a kékpont dalapítani, de nyitna a kékpont dalapítani, egy ilyen júk is herbás specifikus melegedős valal a városban, hogy ezt negy új tanált fel a lakosság, mondjuk a második napon. És hogy ebbe azért nem másznánk bele még egyszer, éppen ezért, én azt gondolom, hogy meglívja ellátó rendszernek, meg kell nézniunk az elemeit, mi van meg, és akkor abban valahogyan. De ugye itt hittem megint csak egy konkrét példával próbálunk olyan karaktereket találni, majd mediáció segítségével kisimítjuk a kapcsolatot, mondjuk a BMS-kai napali melegedőével, és volt is egy jó célszemélyem, akivel találkoztunk, beszéltsünk és nem van, de van azért egy ilyen kis büntettű, úgy, amit majd még el kell simítani, és kérdezni, hogy mi ez, és hát nektem egyik szóc munkást halítalan szálltunk. És különösekorokkal ez nem lesz. Tehát, hogy olyan térből kell válogatnód, ahol már eleve ilyen konfitusokkal terhez, de hát ez maga, hát ez már maga, így az ábból a melló. Köszönöm szépen. Köszönöm.