 «На знак под'який тим, хто продовжує воронити нашу державу. Та ніколи не стихає стуті, ніколи мені наших середиць». «Позумієш, що через пару років багато людей зрозуміють, і в дев'ять годин буде вставати вся Україна, всі будуть зупинятися. Це я дуже важлива, щоб пам'ятати тих хлопців, тих братимів, тих людей, які закинували в цей час». «За для того, щоб зайвий раз собі нагадати, яка ціна страшна, і я думала, що ми справді тут будемо побільше людей, ніж би хотілося, але добре. Вже так, як їм так маємо». «Вважаю, що надважно його пам'ятати, якою ціною здобувається наша свобода і у майбутньому незалежність України. Тому ми маємо вшанувати пам'ять всіх, хто віддав своє життя за перемогу». «Віддати Шану нашим героєм, прийти провідати чоловіка, так сказати, тому що це біль така дуже тяжко. Редніше він нам з Денькою дорогою йти, тепер ми носимо. Забувати наші героїву просто неможливо, треба пам'ятати про це, про це балакати, хоч цей тяжко нам». «Цим загилом в місторубіжному Луганської області восьмого берзня. Я прийшла вшанувати його пам'ять, тому що мені більше нікуди йти. Ми його так ще не забрали, не захоронили. Він так і лишається з восьмого берзня 22-го року на окупованій території. У мене це тільки одне місце, до я можу прийти і положити ковідти до сина».