 Ja, så kan jeg sige velkommen til Aarhus Universitet og til Folkemødet, der bliver holdt i andre rammer end normalt. Her hvor man kan sige, at vi prøver på at tage lidt af Folkemødet stemning ind i et andet lokale. Vi er på en vidensæt situation og vi har rummet her proppfyldt med viden, hvis man ser bort fra mig. Der er et panel af meget meget stærke, som kan fortælle os. Og det spørgsmålet vi stiller hinanden nu er, om vi er på vej ind i noget, der hedder de brøvlende tyver. Kan vi høre brøvlet derude, når I sidder forhåndskærmen lydder brøvlet mest som en investering i nyt køkken? Lydder det i en drøm om en færre rejse, man har gået og glæder sig til? Hvordan skal vi finde ud af at formidle hele den her stemning af alt, hvad vi har gået glæde bag? Debatten nu kommer også til at rumme et meget vigtigt børn og ungespekt. Jeg har uddannelsredaktør på en navi, hvor vi har meget optaget af, hvad er egentlig konsekvensen i hovederne på de børne og unge. Der har vi også lavet under det her, hvad slags brøvlet går de og glæder sig til. Hvad kommer der til at vente for dem på den anden side af denne her pandemi, som jo har haft omkostninger for rigtig mange, og som jo heldigvis ser ud til at være på vej væk fra? Som sagt, jeg har et drømmepanel med at sige, at rigtig begavede mennesker, der kan hjælpe os på vej i denne her diskussion, det er Mikael Svarer, der er professor i økonomie, og vi er et par stykker herinde, så lad os lige få et bifald til Mikael. Så er det Søren Pelludan, der er professor og violog, også et bifald til Søren. Og så har vi Lars Jørgen Østergård, der er professor i klinikmedicin. Og så er der børnaspektet også, som Stine Liv Johanssen er en stærk eksponent for, og hun er elekter i børnliteratur og medier. Et bevæger det også. Og oven i alt det her overflødeshoveden af viden, så har vi også en anthropolog, og det er Andreas. Hvordan husker du det efter dig, Andreas? Røbstof. Røbstof, tak skal du have. Professor i anthropologi, også en stor hånd. Men vi ligger ud med dig Mikael, og det, jeg lyster at spørge dig om, er de bryllende tyver. At det, der kommer til at ske, skal vi fyre alle vores penge af på sjov, man lavede, og hvad kan vi i det hele tiden vente os på det økonomiske område? Hvad er sko, Mikael? Jeg tror, at vi kan forvente et lille bryll. Men hvis vi laver parkdangen til 1920'erne, hvor der var et kæmpe bryll i sædnet amerikanske økonomie, både frem med, at alle skulle have en fort T, og der blev elektrificeret, og man begyndte at forbruge meget, meget aggressivt. En til 29, hvor det så kollapsede. Så parkdangen i Danmark var lige så stille og roligt, som det altid af Danmark, vi kan gå rundt med vores plov, og gøre det en lille smule bedre dag for dag, og vi vokset økonomien, den forbeder sig også med ca. 2% om året. Må jeg jo sætte, at det var det 4% om året, som var fuldstændig uhejret vækstrater. Så hvis vi tager netten tyverne i Danmark, og så bliver det det samme for 2020'erne, så tror jeg, at det gør det. Altså jeg tror godt, at vi kan få vækstrater i omvejende 2%, som er det, vi historisket har haft. Og det kan så godt være, at de bliver lidt højere her i 2021 og 2022, fordi vi kommer fra et lavt niveau, og fordi folk har sparet noget forbrugsbehov op. Men jeg tror også, at det, vi så inden krudte krisen, det var, at folk, de holder faktisk lidt igen. Der er ikke helt den der lysluppenhed, når det kommer til at få brug til at gå ud og bruge peng. Og det er jo fordi, at folk, de også vil gerne være bæredygtige, at de vil gerne tænke på miljøet. Og det vil sige nu, at corona er ved at være styret, og ved at være styret på, det har vores lave venner søget for, at det er der, som er rigtig godt styret på. Så nu kan vi, som begynder, at give det normalt igen. Og det vil gerne være bæredygtigt vækst. Og det vil sige, at vi skal sørge for, at når vi får økonomisk fremgang, så sker det i hensyn til miljøet. Og det er der meget fokus på, og det gør selvfølgelig også, at væksten, den økonomiske vækstmål ved fremgang i BNP, det bliver holdet lidt nede af, at vi gerne vil til hensyn til, at det, vi rent faktisk gerne vil vækst ved, det er også forindeligt med et godt miljø. Men når det er så at sagt, så er der driverne til, at vi får gode vækstrafter, fordi vi er et land, som har en høj beskæftelse. Vi er nærmest tilbage ved det beskæftelse, hvor vi havde inden corona-rappet, så vi har haft en kæmpe krise, som vi på en eller anden måde har isoleret til halvanden over, og nu er det så slut. Når man vil se, hvad der sker til efteråt, det kan vi måske tage videre om. Men hvis vi holder det så nogenlunde af, så sætter vi ud til økonomien, kan vi også sidde og stille ordentligt. Så kan vi spørge, at du kommer til sådan et brødeligt, men det gør der formeligt på kort sæt. Det kommer der på kort sæt, men brødeligt bliver så holdet nede af, at der er stadigvæk restriktioner. Altså der er stadigvæk ting, vi ikke kan gøre, og jeg ser at se et for dansk økonomi, så er der rigtig mange mennesker, der ikke lige umiddelbart kommer til Danmark for at bruge penge, og det kommer vi til at mangle det i dansk økonomi. Så bliver det kommet til, at der er mange af os, der heller ikke grejer sig ud, og så bruger vi penge. Men det store brødel, der var over 10 år, og en fuldstændig ændrel, det kommer vægt til at se. Det kommer til at se stille og roligt i fremgang. Der kommer lidt flere mennesker ud på arbejdsbakel, de kan arbejde mere, det giver velstand, så kommer der noget nye teknologi, der gør, at vi bliver rige over og for over, men så gør vi det under hensyn til miljøet. Og det bliver det nye sort, og det er, at tingene bliver gjort overensstemmelse med, hvordan sikrer vi en bæredykke fremtid. Så det tror jeg, det bliver det gode brødel i 2020. Det er et gode brødel, så vi er altså i simpelthen blevet en så kedelig nation, at blive ved jorden, det tjener os bedst, så selvom vi har været holdt ved jorden af en corona-fandemi, så bliver vi altså der, og kommer til at blive der, og det er det vildeste, vi gør. Fordi samtidig, Mikael, skal jeg lige spørgle om, samtidig dem, jeg kender dig altså, i byggebrækningen, de er jo over der bøgerne fyldt over fremtid. Og det er jo også det, at selv hvis vi vil brøde, selv hvis vi vil, og det er jo den kolde, kydiske økonomisk kendskærling, det er, at der er knap af ressourcer. Så jeg vil gerne have bygget et nyt badeværelse, så ringer jeg i januar og siger, kan I komme og lave et badeværelse? Det kan vi godt. Vi kommer til oktober. Så selvom vi gerne vil ud og forbruge, vi vil gerne ud af brødelse, så kan vi ikke, fordi der er ikke ressourcer til at producere det, vi gerne har produceret. Og det er jo den begrænsning, vi elsker. Vi vil gerne have vægstralder på 4%, som vi sagde, i 2020. Så noget af det måde, vi kan få ekstra ressourcer på, er at få nogle flere mennesker. Det er så lang tid at producere flere mennesker, hvis vi ikke vil importere arbejdet. Ja, det ved jeg. Eller så skal vi have dem, der er her til at producere meget, meget mere effektivt. Og det er jo det, vi kæmper med i dag for dag, men det er svært. Altså, vi har elektrofiserede en gang, det kan vi ikke gøre igen. Vi har automatiseret masser. Det kan vi selvfølgelig godt blive bedre til, men det er virkelig svært at få nogle meget, meget stort teknologiske fremskridt, at vi kan få de mennesker, vi har, som er begrænset til at producere meget mere effektivt. Så prøvlig, Danmark, det er prøvlig lyden af et nyt køkken, og så på længere sigt altså bæredygtigt forbrugt. Lidt som Magnus Etzenberg beskriver nordmændene, og de skal bruge deres olieminioner, så skal de næsten lirke proppen af champagnepladsken af, fordi naboen må ikke høre, at man fester. Og sådan er danskerne altså også blevet blivet blivet lidt norske i vores forbrugsmænder. Vi har ikke helt nordmændens rådrum, tror jeg selv. Men det er lige så også tændt på svinværten. Og Mikkel, bare lige til en indledning, fordi det er jo en af de ting, som jeg synes, der også er vigtigt at få sagt. Nu vil I sige, at alle kan stille spørgsmål herinde, hvis I synes, min spørgsmål er for dårlig, så endelig fyre et spørgsmål ind på SMS-tråden her, så kommer det ind, så stiller jeg spørgsmålet videre. Men et spørgsmål, jeg skal lige have dig til at forklare, Mikkel, det er jo, at der bliver brugt rigtig mange penge samfundsøkonomisk forøvblikket, og det er engang til investeringer. Og så siger politikerne, det kan vi godt forsvare, fordi det er engang til investeringer. Men der er et forskel på, hvis I siger, at jeg kommer og siger, vi vil gerne have mere medie-støtte i ordene, der kommer, eller hvad det nu kan være. Så siger I det, det er vi ikke råd til. Kan du ikke lige forklare det, sådan, skældende mellem engang til investeringer og sådan lidt mere langt til investeringer? Jo, altså, hvad kan I sige? Jeg vil jo gerne bruge penge på noget, der giver noget tilbage. Ja. Og her, der er corona-remset, så siger I, okay, er der en argument for åbne statskassen op, for at holde hånden nogle økonomien? Ja, det er der. Havde vi mulighederne for det? Ja, det havde vi. Og så gjorde vi det. Og det var en super smart investering, fordi vi fik noget af det. Og det var så den tankegang, vi nu skal bruge, når du kommer og siger, du gerne vil have mere medie-støtte, så skal politikerne sige, okay, vil vi prioritere mere medie-støtte fra nu af? Og så er I alle fremtid. Og så skal det enten prioriteres ved, at de handekarpe skal have mindre, eller ved, at vi skal tage nogle større skatter ind i bruglige ejer. Så det er der, nu kommer vi. Så at være beslutning, så man kan godt, men det kræver nogle prioriteringer. Det er der, hvad corona er, fordi det skulle håndteres. Og den måde, vi kan håndtere det på, er, at vi har brugt statsgræsen. Vi kan bruge syndemiljarder på at brænde dødmink, men vi kan ikke bruge måske, hvad ved jeg? 300-400 millioner på at skabe bedre for, hvor de er i vores starre institutioner. Det kan du godt, men så skal du prioritere det. Og så skal de ligge også. Og så skal du. Og et lille poigt, det er, at grunden siger, at vi skal prioritere det, det, fordi vi vil gerne have sund, offentlige financer, sådan løbde. Det gør, at når krisen rammer, så har vi robustheden til at gøre det, og på grund af en masse gode reformer og forslået af økonomer, at vi var i den der situation, at nu skal det gå godt ud, og det vil du sige, at da krisen ramt, så havde vi modstandskraften til at håndtere den. Vi har triple A kreditvuldering, som er de få lande i verden. Og det er det, vi skal blive med, og derfor skal man prioritere. Men man kan sagtens bruge flere penge til medelstøj. Ja ja, det er glade for at sige den. Ja ja, det er glade for at sige, at på baggrund af gode råd fra økonomer, har du diskret ind på dig selv. Det er en meget diskret måde. Og det er godt, at vi har... Og godt vores politikere er lytte til økonomer, fordi det har betydet, at vi, i modstand til nogle af de andre lande, er kommet godt over det her, og har udsigt til en omvendt begrænset forbrugsfest, så dog en forbrugsfest, der vil sætte gang i samfundet. Forbrugspotential er der. Den gemstilte i danske husstand, de har spareet 40.000 op herunder kr. krisen. Så potential er der, hvis folk vil udbruge, men bruge det fornuftig. 40.000, siger du. Der kan jeg bare konstatere, at jeg ligger noget under gemstilten. Sådan altid med gemstilten. Ja, det er jo med gemstilten. Det er godt. Tak, Mikkel. Rigtig, rigtig spændende, og der er mange ting, vi kommer til at diskutere videre. Men Stine, jeg lyst til at spørge dig. Der er også en mentale del af den her krise. Der er også en situation, hvor vi har børn og unge, som har på en eller anden måde haft nogle omkostning. Hvordan kommer de til at reagere? Hvad sker vi med dem, når vi kommer på en anden side? Det, som vi står med lige nu, og det skal jeg huske, det er faktisk først i den her uge fra i mandags, blev det normaliseret at gå i skole og dame til ude. Der måtte man være sammen med nogle for nogle andre klasser, og der måtte man tage på lejerskole, og forældrene måtte gå ind i institutionen uden mundenbinder. Så det har jo egentlig været en rigtig lang periode, selvom de har været frem og tilbage, og de har været hjemme, og så har de været hen igen. Det er faktisk først nu, at vi kan begynde at se på, hvad er den normal, vi skal tilbage til. Og for rigtig mange børn, de mindste børn i ser, der har det jo været en enorm stor del af deres liv. Det er jo måske en fjerdil af deres liv, der har været corona, eller en tjertedel af deres, eller halvdelen af deres skoleliv, der har været corona. Jeg har selv en gymnasieliv, der er hjemme, og det vil være over halvdelen af hans gymnasietid, der har været enormt påvirket det her, ikke? Så det skal vi lige så langsomt. Der bliver ikke så meget brødel, men for sådan er det jo ikke. Med børne og unge, de skal vi farle lidt mere med limpe, og tage lidt mere stille og rolig rundt om dem, men der er bare noget, der trænker til at blive re-etableret, overhovedet, og det er jo deres fællesskaber med hinanden. Det er jo det, at de har betalt den allerede eller største pris. De skal lære lej. De skal lære at indgå i relationer til andre børn. De skal lære, hvad det vil sige, at gå i institution, og i skole, og så videre. Og de skal lære at gå til examen. Det har også været meget nedprodukteret at gå grunde, fornuftet stedet lige som at skære, men der er også nogle ting, man skal øve sig i, som man ikke bare lige kan, selvfølgelig. Så der er en masse reparationsarbejde, og det er jo ikke noget, vi kan nå at gøre herinde. Vi går på sommerferie, men det kommer jo til at tage det næste årstid, eller sådan noget, inden de fællesskaber er blivet re-etableret. Så det skal de bruge rigtig mange kræfter på børn og de unge. Og så skal vi jo tilbage til alle de der snakker, som vi også havde før. Altså, vi havde jo sådan en diskussion om, der er stress og sårebarhed blandt børn og unge. Den skal vi jo også tilbage og snakke om, okay, hvordan ser det så ud nu, og hvor er vi så henne med det. Og så er der hele den diskussion, som jeg har særligt optaget af omkring deres digitale liv, og hvor bruger de for meget tid på en skærm og sådan noget. Og det blev jo ligesom kastet fuldstændig op i luften i den her periode, og der var ligesom, at der er muligheder end at bruge tid for en skærm. Hvordan får vi den diskussion tilbage på sporet igen, og få skabt nogle gode rammer omkring deres digitale liv, ikke? Vi har fået alt den skærm, så de kunne drømme om derude. Ja, men ja, og det har jo været... Altså, det skal vi jo også... Vi skal jo først og fremmest huske, jeg har lavet et forskning af, hvordan børn har haft det her i Danmark, når vi sammenligner med andre europæiske lande, og det, at vi har devices hjemme i familien, vi har gode internetforbindelser, vi har lock ind i skolen, vi har en digital infrastruktur, der fungerer, vi har publik service- og publisistiske medier til børn, som gik ud og lavede relevant nødesfømning nyn hurtigt. Altså, vi havde enormt meget, som kunne lade sig gøre på grund af medier, ikke også? Men vi har jo selvfølgelig også både alle samme opløde... Altså, trættigheden, nu gider vi ikke sidde og lov mere på den der skærm, og så har vi også oplevet, at der har været en øget udsatthed og sårbarhed for nogle børn i den her periode. Og på en dag, hvor der er landskamp, er det jo rart, at vi kan slå tyskerne i en ting, og det er jo, for eksempel, vores internetdip, og vores måde at undervise vores elever på. Der kan vi slå stort set alle andre. Altså, det er faktisk kun de skandinaviske lande, der har de her ting. Altså, det her meder, der er i løbet fire dage, der er etablet sofferskolen, der bare fyrede ud over YouTube, ikke? Ja, helt vildt. Randers Reinskov sent live og sådan noget, da jeg fortæller, at mine sydepæske kunne ligge herom det, så er de bare sådan, at jeg var en teamsbørn til i en gang, og måde med undervisning på fjernsyn. Med Stine, hvis vi da skal binde an til Mikals-pointe, så siger vi, okay, vi har de her pengevækne ude i hushållningen, forældrene er for kedelige til at få fyret op under penge. Er det så de unge, der kan give det brød? Altså, skal forældrene give de unge nogle penge til IC Parken og Dose Rammerma og Yldosa? Ja, og det vil de jo nok gøre, altså igen på den korte bane, og der er jo igen noget, der er en andel forsængelse på, der skal fulde under Roskilde Festival til næste år, og den slags ting, ikke? Så der er jo nogle ting, som vi skal tilbage til i løbet af det næste stykke tid, men igen, altså som du også taler om, det er bæredygtighed, det er jo især de unge, der driver det, de har ikke noget stået behov for, at skulle ude og få nye gørne rummen for at top til to, de skal bare, de går bare ned og køber et eller andet, ikke? Så det er ikke et, de kommer ikke til at tænke, at jeg er at drive den, der, de vil noget andet. Det er et interesserende aspekt, der er også det Mikkele er inden på, at de unge faktisk, mener også, midt er der noget om? De vil gerne bruge ting, de vil gerne rejse, de vil gerne opbevve, men de har jo ikke et stort behov for ting. Vi kan ikke længere vide, at hvis vi giver penge til de unge, så kan de ud og bruge dem på tøj og så videre, fordi de har også taget den der til, som er, at man skal ikke kigge akkeskårsager, og købe genbrug, og det er smart, der går i noget, der er sat sammen på den fiks måde. Der kunne lige det prøve at få de her soundboxer, som køber? Det er det, men det er jo igen, vi er over i oplevelsen, siden at trygne her, ikke? Jo, men dig kan jeg også sige, for elleganationen slår hårdt tilbage, kl. 22, så lågker vi på musikken i byrådene, og så videre. Sådan er det. Tusind tak. Godt. Så skal jeg også høre ud fra den biologiske perspektiv. Er det her forsvarligt, at den diskussion optager jo simpelthen i sommervarmet stedet, der er jo nogen, der siger, hoho, skal vi lige passe på, er det ikke lige gået lige lovligt hårdere, med den mundbind, og at vi nu kan være sammen i de sammenhæng her? Og der er andre, der siger, det går ikke for langsomt. Hvor ligger du? Jeg synes, det er ikke gået for langsomt, hvis du spørger mig. Men i og for sig, så synes jeg, at hvis man ser over de sidste halve år, så har generell ikke været den store fag, den måde Danmark har håndteret det på. Men jeg synes, fra cirka februar og fra mad, der har man faktisk taget en relativt risikovilig tilgang, hvor man har haft fokus på, egentlig mere, hvor mange indlagtere har været i forhold til, hvor mange smittet var der. Og det har faktisk gjort, at man fordi, at corona i Italien, opfører sig ikke på samme måde som i Danmark, fordi vi er andre måder at være sammen, så man kan ikke bare ekstra polere bærekomot til Aarhus, og det gør faktisk, at vi i Danmark, nok i hvilken tidligere, kunne have åbnet mere, og har fået mere gang i julen. Så jeg synes, den måde man håndterer det på, nu, den synes jeg, er helt fantastisk. Den er landet på den måde man har tænkt siger. Nu ser Stine så, at vi skal have gang i den der Roskildefestival, og det bliver jo så først fra næste år. Men man kan jo ikke lave, hvad man tænker på, men det, du siger, er der, kunne man have forsvarligt at have gennemført den om 14. dagene, når vi nu ved det, vi ved nu. Det var ikke så nemt, at man skulle sige, jeg er rimelig sikker på, det kunne man godt. Det ville have givet noget smittet, vi skulle sige, at man skulle givet nogle indlagtige, men de flest er jo vaccineret, men det er jo en beslutning, der skulle tages folk på månedes siden, og der er det meget nemt at stå ved bagklove. Det synes jeg godt, at de kan mindre sådanne af det. Ja, ja, ja. Ja, og apropos det der med os at vente, jeg så lige gentejning procenten på Roskildefestival af 4-5 procent. Det siger jo alle andre, om de er unge, både i forhold til de sætter ikke bare penge i banken, men de sætter også oplevelser i banken, og de faktisk kan skope sådan en relativt stor summe penge ind i det nye år til en festival. Men jeg tror, apropos det, det er brødel, som synes vores økonome, ikke rigtig vel sommeret med, men det er godt forskelser, at de bliver, dels på kulturfronten, at det store brødel kommer. Og så vil jeg selvfølgelig sige, at det bliver nok måske også på forskningsfronten. Fordi et forskning går ud af det her med enormt meget sættet. Altså da kan man jo sige, at det er jo ikke, en pandemi har jo nok viset os, at det er ikke en tur alov, at vi kan leve på den måde, vi gør, i den vestelige verden. Der skal innovation og udvikling til, og det er forskende eleverede. Så vi kommer egentlig ud af det her med selvtillid, som måske kan give frem af rettet brødel, til at komme med andre løsninger, ikke kun inden for den sundhedsverden, sikkert også inden for klima og andre ting. Så du tror, at både Danmark og Nøge verden, i kraft af videnskæmpsvigtige, rådlige løsne her, kommer med at tilsfulde ud på den anden side, og ikke mere frygt om? Jeg tror, forskningsverden isoleret set, kommer med at selvtillidsfulde. Det er selvfølgelig bare en del af, der skal også være nogle fundingagent, der skal være nogle befolkninger, der har tillid til det, men isoleret set, så kommer forskerne ud af det her, med mere selvtillid til, at vi står og kan leverere nogle af de løsninger, som samfundet har brug for. Nu tror jeg, at vi kan strege en tropologen, inden på banen, når man så må sige, for at bruge en fodboldmetafor. Andreas, for forskerne er mere selvsikker, forskerne siger, at vi har hultet samfundet, der laver også rigtigt med marxiner, men hvad med befolkningen? Er vi blevet mere bange? Er vi blevet, som I kan lade ind på så lidt, forsigtige forbrugere begynder bæredygtighed for alvor og sætter os på vores måder, og være mennesker på at forbruge på? Jeg håber virkelig, at vi får et fæst til sommer. Det synes jeg, at vi trænger til, og har brug for, og i stedelsedet så håber jeg, at den unge generation, som har brugt, har landet uden at fæste, at de sikkel hen kommer til at fæste igennem. Så det vil nok det største håb at ønske, og også, at vi fra den ældre generation så siger, under dem, at de kommer til at gøre det. Og det har den ældre generation haft det svært ved? Ja, det må man sige. Det er jo virkelig for stemmen, og beskimmende den måde, man har lavet sådan en ungdoms shaming på under pandemien som sådan. Hvis man har et perspektiv på det, så kan man sige, at dem der egentlig var mindst udsat for at alvorlige konsekvenser af smitten var de unge. Og dem som blev hårdere strandt fordi deres fremtidsplaner blev slået i stykker, og alle de overgange man findes i, og alle de løse de op, man sidder i for svalt, det har været de unge. Den, der også i den grad har ændret adfærd, har også været de unge. Selvfølgelig er det en lille smule mere ude af grune, end de 70-årige, men det måske ikke så underligt. Men hvis vi ser på, hvor ændringen har skit, så er det den unge generation, over en bred kammer har vist enormt stort samfundset, næsten imod det, der var i deres objektiv særeinteresse, hvis man skulle lægge sådan en vigtig led på det. Og det synes jeg er en ovanfacilering, men også, hvad sker der i hovederne? Det er selvfølgelig svært at sige, men jeg kan ikke lige være med at sige, de er helt små, som Stine snakker om. Er de blevet sådan nogle mennesker, der ikke kan puste lys ud på en lavkage, og skal være skifingerført i hovedet, kan i røge ved siden manden, og sige, at det bliver det sådan igen også. Når jeg siger, at jeg ønsker, at vi får en fest, men holder lidt igen på det, så er det fordi, der måske også en festkultur, der skal genopdages. Det er på mine egne flokker og unger, at det er så faktisk tid, at genestwerpere de rump, som du kan festes igennem i, og hvor man menes, at du kan gøre det. Og det er måske ikke kun skit, fordi covid-tiden har været mange ting, men det har også været sådan en anledning, selv at de genbesøger nogle måder, man plejer at gøre ting på. Og jeg tror, at noget af det, der kommer ud af det, er sådan en besændelse, både på den der forbrugtsside, du snakker om, men også en fornemmelse for, hvad det er vigtigere, hvad det ikke er vigt. I form for pause eller refleksionsrum, er det som om, at den her faktisk, den kommer vi nok til at tage med os, måske lige sommeren til at blive en fest, men hvad der kommer til at ske bag efter, kommer til at være enormt interessant. Det kan være i forhold til en grønne afdagsorten, det kan være i forhold til måder, man navigerer i forhold til en anden bog. Og der tror jeg, der må vi også se på den her tid, som en enorm mulighed for at lære en anden måde at leve på. Og det gælder under vores undervisning. Vi har lige siddet at skulle planlægge undervisning til efteråret. At de ting, som har virket rigtig godt i forholdet, dem kan faktisk ikke gøre, for nu skal vi tilbage de fysiske lokaler igen. Så lige pludselig, bliver vores gamle virkelighed faktisk en begrænsning i forhold til noget, der har fungeret enormt godt. Og det tror jeg kommer til at fungere på rigtig mange områder. Så samtidig med, at sommeren forhåbentlig blive en fest, så tror jeg, at efteråret bliver ikke bare en besændelse på, at vi måske ikke skal få gru så meget, men også på at sige, okay, hvad er det, vi har lært i øjeblikket, både i forhold til omgang med hinanden og i verden, som vi kan trække videre ind i det næste. Og det mærkelig, synes jeg igen med ungdomsgenerationen, er, at de her i den grad, så er den over en bred kamp, viser samfundsansvar. Og der er ikke meget, der tyder på, det er den, der kommer til at drive forbrugstvesten frem, alle de årsager, som ikke kan altså fint parret frem. Altså det er nok vores generation, der kommer til at hoppe i flyveren, og ikke mine børn vil ikke flyve ved. Det får vi ikke frem, de vil ikke flyve ved. Og de håner også, hvis vi gør det, og med en viss ret, ikke? Ja, men jeg tror, at forbrugstvesten kommer, når de unge i slip, tror jeg er forkert, fordi der sker noget i den generation, også i lyset, det, der har foregået her, som bliver vildt interessant, selvfølgelig. Så de unge er bremset på den der forbrugstveste? Ja, men jeg vil ikke, om det er en bremsøm, du kan også sige, det er måske et som ungdom, der altid er et alternativt rum for at sige, okay, hvad er det lige, vi gør i denne situation? Det kan det siges nogen andre vej. Der er der næsten en overrasken grad, af modenhed og besændelse hos de unge, så man ikke skulle forbinde med den ungdoms generation. Og det, som er så interessant ved denne generation corona, er, at det er som om, at de har endervntaget nogle, så at sige nogle krav fra omværdeln, og nogle forventninger til omværdeln enormt tydeligt, og det er faktisk ikke sikkert, at de kommer til at give slip på det fra den ene dag til den anden. Det tror jeg også er for os, at det bliver interessant at sige, hvad det er for nogle sport, at de sætter ud. Det er virkelig interessant, at jeg møder det som uddannelsrektør på uddannelsestitutioner, jeg ser på ungdomsuddannelser, hvor eleverne siger, at vi vil ikke flyve mere. Og det bliver lærerne rigtig kæde af, fordi de har rigtig gode samarbejdsrelationer med andre lærer i alle mulige steder på klodet, hvor man synes, at vi skal flyve og hen til dem. Så der er det jo virkelig. Jeg snakker ind tilbage til dig, Lars, men jeg skal lige høre dig, Mikal. Hvis ikke vi mere kan regne med på den økonomiske side, at når vi smider penge ud i tomfund, så fører det til vækst, og så fører det til restaurantbesøge, og flyvetur og så videre. Så skal vi jo til at tænke økonomi på en helt ny måde. Det tror jeg ikke. Nej. Jeg tror bare, vi skal se andre forbrugsminister. Man kan godt bruge sin penge, men man kan bare bruge dem fornuftig. Så jeg tror stadigvæk, der bliver med med at være økonomisk vækst, og økonomisk fremgang. Der er jo lidt relateret til det, men så har folk heller ikke så vildt med at arbejde så meget. Når man selvfølgelig siger, at det, man kan arbejde hjemme, det kan man konverterer noget transporttid til det arbejde, og så arbejder man lidt mere, indtil man får konverteret det, til endnu leve og arbejdstid. Så det er til den, som vi går lidt i retning af, med at vi bliver rige, vil være velstående, vil gerne bruge vores tid på noget fornuftig, og derfor så efterspørger vi. Grønløsninger, vi efterspørger også med fritid, så det vil sige, at vi kommer til at forbede det, og så på gennemsnige det arbejde mindre, så nu som også, vi arbejder ikke mindre, men det gennemsnige arbejde mindre. Ja. Og det betyder spil noget for, hvor meget vækst bliver der skabt. Men så bliver vi så bedre til, når vi laver noget, så kommer der noget ved livet af det, og det tror jeg bliver ved med at gøre. Og så det forbru, det bliver bare noget andet forbru. Okay. Altså, så kan det godt være folk, det bliver, altså, det der har sket, det er, at folk, de sparer mere og mere op nu, altså det har været sådan, til den siden finanskrisen, og der er ingen rigtig, der kan forklare det, udover man måske sådan lidt på passelige om på finanskrisen, men det kan også være, der har sat sig i et eller andet, altså noget forbrugs, inden forbrugsmønster, hvor man er blevet mere bæredygtigt, og så tager det tid, inden man omstiller sig til, et nyt forbrugsmønster. Men der skal der også være, nogle drifftige, alternativt typerløde, der finder ud af jer, og finder noget, der kan tilfreds, det er det behov, som så er bæredygtigt, altså sammen med noget, også de nye generationer, vil forbruge. Sådan har det jo været, igennem altid, og modægtigt, så jeg tager ikke afblæs, økonomisk vækst. Nej, det er det, jeg spænder. Men det bliver elbil, det er det. Jeg tror, det bliver bæredygtigt, det tror jeg faktisk ikke, i hvert fald. Men der er en del af, der er en del af vores økonomik, der skal gentænkes. Det er her meget, der skal gentænkes. Best sætter ligger her i nærheden, sætter rigtig meget tøj, og hvis det er, at de unge går i kirkenforsan, i stedet for at gå ind og købe lidt tøj, så skal der være nogen, der skal til at tænke hår, fordi så meget tøj, kan vi andre ølne at købe. Det er klart nu, de danske unge, de er jo meget, meget lille dele, af det samlede forbrug. Det er jo også, for eksempel landbruget, som kommer til at fylde rigtig, rigtig meget på den grøn, de har jo så for dem heldigvis et kæmpe afsætningsparket i Asien, der bare vokser, vokser, vokser. Men det er jo også det samme, vi spiserer på kødforbruget i Danmark, så det er jo fællende, og lige så er fællende, vi er lige umme, men så kommer nogle andre, der vil købe lidt spurgt. Så der kommer til at ske rigtig meget, men så vi... Vi skal jo lige rundt bolig, fordi det er hvor man så bruger sin penge, og det gælder i virkeligheden, både forældregenerationen, og de unge, de bruger rigtig mange penge på bolig i store byer. Det vil også stille os, der skal rigtig mange penge til, altså du er alene bare det, at købe en lille lejlighed i en store by. Det der sker, men også bruger, som vi har gjort længe i Danmark, rigtig mange penge på fordren, eller hvad? Nej, faktisk ikke. Altså, det der er sket... Nu tror jeg lige, at det er... Jeg blæser alle myter ud her. Det der er sket, det er, at finansieringsomkostningerne vil boligere de falde drastisk, fordi renten er så lav. Så det vil sige, at det gør sig bare priserne stiger, men den bolig udelse, du har, den er faktisk ikke stedet. Så hvis man ser, hvilken andel inkomst, som danskerne bruger, så er den faktisk nu lunde stabil. Så den er ikke stedet. Det kan godt være nogle steder på de allermeste højrøde steder i København, men på gennemsnittet, der er det fokliske. Så det er kun et centralt Københavns problem? Det er primært et centralt Københavns problem. Der er også, selvfølgelig også noget i Århus, som man kan forklare os af. Mange ting, men de lavere andre, det er en kraftig forklag. Plus, det er, hvad fan skal mindre sprugvæggene gå her i corona, ikke, man skal have de arbejdspladser. Så der er sindskeligt. Men nu er det jo slut. Så nu kommer den del nok ud af det. Så kan det også være, randet begynder at stige lidt. Og så, det allerbedste er, at vi har fået på en bolig skatte lovgivning, der kommer til at øbe skatningen og husprisende stige. Så det kan være også, til at trække priserne. Og så er vi tilbage. Så i de her dage, der er blevet de nye egendomsvilderinger stande ud. Og så kan det godt være, ægtefiller har været nødt til at enrette to kontorer, fordi de kunne ikke holde ud og siddet være sine, der skrev på, og så var det nødt til at ha i kontorer, hvor de kunne høre hendes, og så videre. Ja, det kan man godt se for os, og så er det, vi er tilbage ved, at vi har køb, tilbyggelser. Lars, du er jo i hvert fald en af dem, der jo ikke har arbejdet lidt i den her tid, der har været. Kan du så lov, at den her begyndende vækst, den her anderledes vækst, den her ungdomsfest, som Andreas snakker om, kan du lov, at den ikke bliver bremset af en stenhård, tredje bygget? Nej, jeg kan ikke garantiere det. Men jeg kan håbe, og jeg kan tro, og det må man godt, når det folke med. Det må man. Så derfor tror jeg også, at vi har så godt styr på den nu. Vi er også velforberedt med de her vaksiner, som jo helt simpelthen bliver tilpasset til nye varianter, der kan være mere smittesomme, og den teknologiske landvendning, den vil gøre, at vi kan styr os ud med den her krise. Det tror jeg. Og hvis det skulle fejle på en eller anden måde, så er jeg sikker på, at vi også kan begynde at lukke ned og åbne op, lidt mere intelligent, end vi har kunnet fra starten, hvor vi ikke har kæmpt til netop denne her sygdom. Så jeg tror, at det kommer til at gå rimeligt brødlende godt for de unge. Rimeligt brødlende godt for de unge. Det er dejligt at høre. Og når du siger, lidt mere intelligent, så tænker du på mere lokal nedlågninger, og mindre nationale lukkninger. Jeg synes, vi har erfaret nu, at det her med at lave lokale nedlågninger, det fungerer faktisk ganske udmærket, og det er måske lidt mere skånsomt end nationale nedlågninger og genlågninger. Og vi ser på den måde frem til en tid, hvor der er måske brødlende i en by, og så lidt mere i en anden by. Det er selvfølgelig problemet, hvis man så kan rejse fra den ene by til den anden by, men så kan man sige, så er der nogle de andre tilbud, der måske er lidt sværere at flytte sig med. Så det kan man selvfølgelig... Og så bare lige ind, jeg kommer videre i teksten, så søren siger, han er ikke sådan en specielt fan, af den måde, vi har gjort det på Danmark. Man mener, vi kunne have gjort det på en midt måde, vi har måneder også måske overreageret på det. Hvad tænker du om det? Det samme forløb. Og igen, jeg ved jo, vi kigger jo i bakspejlet, hvis hvis ikke, der kommer træde på det. Jeg tænker, at det, der har været den store udfordring, er, at vi har ikke vist nok om. Det er jo en helt ny sygdom. Og det, jeg kunne have ønsket, det var, at man havde brugt nogle vinskab, de principper, til at blive klogere undervejs. Både med hensyn til nedlukning, men faktisk også genåbningen. Altså, man kunne sagtens have trokket lød, med for eksempel, forskellige kommuner, og forskellige, hvad man siger, restriktioner. Og så se på, hvis det indvirker, sammen som i den anden, så gør det måske ikke, noget, at vi åbner så meget. Så kan man hele tiden åbne mere og mere op. På den måde, så kan man jo ikke mere intelligente genåbning, og det samme kunne man have gjort med nedlukninger. Så de her restriktioner, kunne jeg godt tænke mig, at man havde studeret ud fra nogle vinskab, de lovetrækningsprincipper undervejs. Fordi det ville have givet os, det ville have gjort os væsentlig klogere, også for fremtiden, men det ville også have været en stor hjælp, fordi modeller, vi har brugt til, at finde ud af, hvad der skal ske, fordi der skal nogle data, ind i de modeller, hvor de kan vise, når der er rigtigt. Og det har vi jo set, fordi de måske ikke netop har haft de gode data, der skal ind i modellen. Og dem kunne vi godt have skabt undervejs. Det tænker jeg, vi går til. Og det er helt vildt, det er et lille andet sammenligning, og der er rimelig sværere, fordi der er så stor forskel på måden, man lever på, hvor mange kvadratmænder, man ser rådighed, og så videre. Tak Lars! Andreas, det så du markeret? Ja, men det er fordi, jeg synes, det som Lars sier, er enormt vigt om, at vi står et sted nu, hvor det ikke er, ligesom hele nationen, at vi kan faktisk godt bryde det op i nogle mindre enheder. Og på godt og unge, så har den danske, som Corona-response, har jo i den grad, handlet om, at sige nationen er ens, og vi gør det samme, og vi lukker også af for omværten i forhold til det. Det er også en særlig danske disiplin, at være rigtig gode til at mene hinanden om, hvor godt vi har klaret det, lige meget, hvad det er, vi har gjort det. Og der er det måske meget godt, at man prøvede venten om, i øjeblikket, og siger, men hvad det så, er knapset stolt af, eller har gjort knapset godt, ikke? Ja. Og hvad kunne man jo starte et sted, og siger, hvad en pandemi betyder, men det betyder, det er et globalt fenomen. Ja. Og der er så et eller andet, omkring denne her forståelse for, at hvis det går skidt andre steder, så kan vi faktisk ikke være på en egen øje, så vi måske ikke skal være så stolt i den danske insats, i den her omkring. Danmark har jo i den grad, været foregangsland for os, at sige, vi løser vores egne problemer, og så har vi resten af verden sejlet. Og på samme måde, som vi nu står i institutionen, hvor man siger, men det er ikke sikkert, at det hele Danmark, der skal blive ramt af nedlådning på samme tid, der kan være nogle lokale ting, der er på spil. Så tror jeg, vi lige så meget har brug for, at ude til det andet blik op at sige, okay, hvad vil det egentlig sige, at tage ansvar for, at det her ikke er et national problem, men faktisk er et globalt problem. Og hvordan kan vi navigere, i går til det? Så den her ide om, at nationen, altså den kerne, inden for hvilket løsningerne findes, og hele verden står udenfor, den tror jeg faktisk, vi i den grad, har brug for at opløse, både ind af til, som i de lokale indgreb, men også ud af til. Det er jo, og det skyldes skammer jeg, og hvis man skal sige noget, man skammer sig over som dansker. Så det synes jeg, at formandationen, faktisk både får lille og for stor, til at håndtere sådan noget som det her. Den har vist sig relativt effektiv, til en ganske bestemt form for interaktion, som vi har lavet, og det har lykkes på nogle punkter. Men der er andre punkter, hvor hvis, jeg tror også, det er i sådan om 10 år i baksbejdet, så må man sige, at den der sådan, manglerne evne til, at tage et ansvar for det, hvor andre står, har været virkelig et kendetejnende, ved den danske modell, at håndtere det på. Og det er jo personligt noget, som vi synes, det kunne vi godt gøre bedre. Og nu er det rigtig tidspunkt, at gøre det på. Ja, og få de redaktioner, og få mere vide. Så er det måt det. Ja, men der er så mange, det er meget i vildstid, det er sagt det, men jeg er fuldstændig inde, det her, det her, og alle løsninger ligger nationalt. Og der er vi igen træk frem, at forskningsværet har arbejdet sammen, og det var jo måden, hvor man lyende, hurtigt fik vacciner, og det var man delt vidende. Og det kunne man godt have gjort, også, på indæmningsnivået. Og så, havde man ikke åbnet den, som jeg egentlig mener, der er opstået, sige sekundere kedelige, næsten politiske dagsorden, med at man har fået bygget større, mur omkring sig selv. Vi har nærmest fået mistillet til EMA. Altså, hvad spiller det over på? Det er EMA, du skal lige oversætte det. Ja, det er de europæiske medicinale agenturer. Og sige sådan nogle faste internationale institutioner, begynder vi nærmest at stille spørgsmålstegn ved. Og det synes jeg er en helt enorm negativ udvikling, som man kan starte af det her. Så der tror jeg, vi skal blende os mod det globalt igen. Og så skal folk rejse så meget, som de har lyst til. Det skal jeg ikke gå ind og blande med. Men vi skal vende os tilbage til den internationale samfund. Men der vil jeg udfordre. Jeg er begge to år, og jeg er der i alle sammen i virkeligheden, at sige, den nationale fortælling er jo, at det hele er standet i våde. Og så var der en departementchef, og organismerne sagde, nu skal vi vende det. Og det, der fortælling er jo, er, at det er derfor, vi er i en god situation nu. Altså, der vil jeg godt stige, lige starte med at sige, det går så helt utroligt godt i Danmark. Det kommer vi jo an på, hvad du måler på. Ja, ja. Og jeg tror, at meget trist baggrund, så sidder vi jo altså meget så glad for, at vi har Sverige. Fordi det gik så dårligt derovre. Ja. Du kan bruge andre parameter at måle på, og selv hvis du bruger den, der oftest bruges, nemlig død, og hvis du samler i noget med andre lande, så er vi ikke specielt, men altså Sverige, det er godt, vi har Sverige. Fordi så kan vi oprettholde denne fortælling om, at vi er så gode. Og det er jo bare essentielt i Danmark. Ja. Vi skal analysere, og så skal det komme ud med, at vi er glade, og vi er det bedste. Ja. Er det fodboldsmændige, ellers er vi ikke værktøj i værktøjskassen, til at give jer. Og det ved jeg ikke om, jeg synes, at vi er nødvendige, så giver vi det. Og Stine? Ja, vi har tænkt også, der er også ting, hvor vi ikke kender konsekvenserne, er det nu. Jeg kom simpelthen til at tænke på, lige før, at I satte det her, men nu skal vi tillade de unger, de unge, de unge, at feste igen. Jeg var i IKEA, for nogle år siden, og så kom der sådan to drangegående brødder, måske på 7 og 5, eller sådan noget. Derfor går han rundt og græmser på ting, og den store, han kom løbende efter ham, og sagde, nej, nej, nej, det må du ikke, du må ikke røre ved det, der bakterer jeg på tingene. Og den der, som jo er også sådan en måde, når vi har fået presset ned over os, den skal vi jo også, på en eller anden måde, give slip på igen. Vi skal jo tilbage til en, til en tillidsfuldighed. Og der ved vi jo ikke nu, om der er, ja, jeg er også absoluter, den betragende. Det er helt fint, hvis vi laver det der håndsprit stå, og sådan noget, ikke. Men altså borgte for det, så skal vi jo også kunne lave vores børn agere, og gå rundt, og røre ved ting, og sådan noget. De skal jo kunne suge verden ind igen, ikke? Og der skal vi jo, der skal vi jo på en eller anden måde, finde ud af, altså er der også nogen, der virkelig har fået det, kan du måske også lave os ud for sådan et sundhedsfagligt, altså også en mere mental sundhedsfagligt, altså er der også nogen, der har fået tricket noget angst, og noget, altså nogle, altså sådan nogle rigtige ubehagelige ting, som på en eller anden måde også bliver en konsekvenser. Den er jo ikke specielt national, den tror jeg, alle har haft, men igen, den der, det der med, vi har lagt sådan en, vi har lagt en bestemt måde, vi alle sammen, har skulle indgradere os, og indpassede os, nedover os alle sammen, og der er, der er noget, der skal, der skal tilbage, der skal retables. Ja, og hvordan får vi den generation, til at tage med ryksægt, til Nepal, og i New Delhi, og, hvordan får vi den, fordi det kan du sige, der bliver... Ja, men det gør vi jo netop, ved at sige, at hvert en udenfor er ikke farligt, altså, hvert en udenfor er, the world is your oyster, altså, du skal ud, og mærke dig, og det behøver ikke altid forgå i netpal, det kan også forgå, ja, alle mulige andre steder på en højskole, og på en festival, og alt muligt andet, men du skal ud og gribe, det er igennem, ikke? Og det skal vi jo, det skal vi jo, styrke dem i, og gøre, i hverdage, så de får den der tilledsfuldhed, til at gå ud i vandet. Ja, Lars, ja, og jeg tænker også, i den her diskussion om, hvor godt det går ud, eller hvor skibt det går ud, den afhænger af, hvad man holder det op mod. Ja. Altså, når boet endeligt skal gøres op, så er der sikkert, forskellige mål, vi bliver mål på, og nu, nu snakker vi lidt om det her i starten, hvor, at man gik ind, fra regeringes sider, og styrede det meget, ude fra ikke forsigtighedsprincipt, hvor det jo handlede om, meget menneskeliv, så havde man jo faktisk, på sundhedsmønlighederne, et mere proposionalitetsagtigt prinsip, hvor man faktisk så, på den totalesumhed, altså hvor man også så, på alle dem, der ikke fik behandlet deres kraft, eller blev undersøgt for hjertesyt om, psykiatrien, og så videre, så det her, mener, og vi skal gøre boet op, og det kan vi ikke gøre nu, så tror jeg, vi vil få mange forskellige, målepunkter, og gå efter, og økonomi kunne være, selvfølgelig en naturlig ting, og miljø kunne være, noget andet, psykologi, og så videre, så videre, så videre. Så der er mange forskellige ting, vi bliver målet til, og målet opbrugt, når vi får det. På budstinesprængler, man måske også har en diskussion, og den kan måske først tage, som en år eller to, var det virkelig rigtigt, organationelt uddannelsesektoren, som man gjorde? Det er muligt at sparsere det, fordi jeg er uddannelsesektor, det kan jeg ikke vide, men det er jo diskussion, der er, at jeg har været uddannelsesektoren. Ja, det er jo netop sådan et sted, hvor det er lidt svær, Det er jo målet ikke, for det er jo sådan noget med trivsel, og sådan noget ikke, og selvfølgelig kan vi måle lidt på karakterer gennemsnittet og sådan noget, men det er jo ikke så vigtigt, men det er sgu vigtigt, at måske ungerne går ud og tørker ud og tager dem ud, hvad der er med dem, ikke? Ja, lige et sekund. Først Andreas, som I kan, og så skal jeg nok ind tilbage til dig i før. Og nu vil I sige, ude til jer, der sidder derude lytter, hvis I har et spørgsmål, der skal stilles, så skal det snart være, at I skal komme ind på skærmen her. Men Andreas, det er jo enormt interessant, denne landskampe og sådan noget, også det nordiske landskampe, ikke? Og der er et land, som jeg enormt gerne ville have kigget mere på, som vi ikke kiggede på, og det var Finland, ikke? Fordi Finland har sådan på Smittetænden, der er de klarer sig rigtig, rigtig godt og meget bedre end Danmark, det kan der være nogle grunden til. Men første fremest har de også været enormt dygtige til meget tidligere at sige, at man okay, hvis vi skal blive endnu bedre til at komme ud af denne situation, eller hvis vi skal forberede os på en næste situation, altså ikke de klarer det godt, men hvad gør vi bedre i stedet for? Ja, så har de to ting, de siger på, at det er en af, at der er noget omkring det generale uddannelse i befolkningen, som er enormt vigtig, fordi når man skal handle koordineret i en kompliceret situation med så meget usikkerhed, så er der noget med tillid, som ikke bare er blimt, men faktisk er baseret på viden, som alt er at gøre det. Og det kræver en generalt uddannelse, og det andet, de har sagt, er, at vi kan ikke se på Finland isoleret, vi bliver nødt til at se Finland som del i et global perspektiv. Og det er bare enormt interessant, at finderne i en vidsforstand, kan du sige, har slået hele resten af Norden i den her discipline her. De har ikke hyttet sig i selvfædlene, og de går ud og siger, det her er andre grundlæggende om, hvordan søren af et befolkning kan blive endnu bedre til at tage hånd på hinanden på den situation, og hvordan kan vi se ud i verden. Og det er bare ikke den fortælling, vi har haft herhjemme, så jeg tror lige nu, så min nordiske favorit, det er Finlanden. Og vi har det sværere ikke, så den holder meget ud i midten. Ej, så på den anden side, pandemin ligger en lurende trun af selvfædlen. Det gør det jo ikke på den anden side, den ligger der hele vejen igen. Det er kompliceret med sådan noget sammenlægligt, fordi jeg taget med nogle finske forskere, der har været til at rådge i deres regering. Og lige satte det med, at man lukket grænsene ned i Finland, det er jo de fuldstændig glade med. Altså, Finland er det noget fint nok, vi har også set, så der er selvfølgelig også der kulturelle skolerne. Og det er jo også interessant, at vi lukker ikke skolerne ned, så det kommer til at være interessant at se, hvad rykker de svensk studerende, og skole lever langt mere end de danske. Altså nu ser vi ret examinerne ned ved os, og der kan være så godt se en effekt af et halvt års ondlags-undervistning. Men det andet, jeg vil sige, det er jo det, du sagde med udsvillende. Fordi det der familie bliver super og afgørende, det er jo vaksiludrullet. Fordi nu vaksilerer vi i Danmark, og når vi er vaksil, det er altså ikke de små, så han skal stadig være med at høre ved tingene, fordi han er jo en smittebær og udsendning til, og han bliver smittet nogle andre. Så det er med, hvordan får vi udrullet vaksilen til de andre lande. Altså de lande, som ikke selv, det er jo det, der bliver det smittende punkt. Og jeg vil ikke, om det er jo det, du tænker på. Ja, det er for eksempel, det er et fælles ansvar. Det er et fælles ansvar, vi kører ikke rejse i verden. Vi på en eller anden måde har gjort det til problemerne, så ikke. De her mutationer bliver ved med at komme rullende, hvis ikke, at det er noget, der bliver løst på et problemer. Og indtil vi begyndte at fjerne vaksin herfra vores program, så havde vi vel også været vaksineret, så vi kunne have vaksineret danske bevåndning to-tre gange. Der kunne man godt have skibet nogle afsted til. Det kunne man jo stadigvæk gøre, altså amerikanerne har været lynhurtige at sige, at det her er på en eller anden måde, at der ikke er en marshalhjælp i det, som ikke bare er alturistisk, men faktisk er, at anerkende af det her er et fælles problemerne, og der er jo nødt til at hjælpe os med. Ja, meget siden er jo gode på engeligt. Det er det, man kører efter anden verdenskrig for at gænde at bygge Europa, hvor vi bruger for at gænde at bygge den tredje verden, efter en korlepindame, så vi også kan sende vores børn ud, og få det en oplevelse, at det er at stå i en slumby et eller andet sted på kloet, og få den oplevelse af det. Yes, Søren? Jeg havde det jo i forlængen med skole og generelt på hende. Jeg synes, at vi i starten brugte for meget energi på frygt, og det var en ukendt sygdom, at det er korrekt, men det er altid nemt at tale til frygt, og så får du lukket ned, men det, jeg synes, vi oplever nu, det er egentlig, at det, der skal til for at vinde krisen til at vinde krigen, det er ikke det, der skal til for at vinde freden, får nu det svære at få folk væk fra den frygt, og det betyder, at vi har nogle absurde diskussioner nu. Blandt andet, vi har stået alle de såre, bare vaccineret, men livet må det ikke være smittet, men hvem skal de smitte? Fordi de er jo vaccineret. Vi har sådan en diskussion, der kører i ring, og det er bare et eksempel, og hvem er det, der betaler prisen? Det er børnene. Det er dem, der ikke har kommet i skole, og det er hele deres ungdomsliv, og det måske virkelig hende er, innovationskraften til lidt til generation ligger, og der har vi menet, at vi har fejlet biltime ved at lukke skoler ned fra starten. Der var meget tydelig evidence for, at børn bliver ikke smittet ret meget, og de smitter ikke ret meget videre. Så medierne kan hurtigt mere på, at smitte på smørmnedere skole, men kigger i på om børn smitter videre på smørmnedere skole. Fordi det gør de ikke. Det vil sige, at vi har låst sig selv i den her frygtrævende diskussion, og der mener, at vi har enormt arbejde i at komme ud af den frygtrævende, og hvis vi skal brønne tyver, så skal man i hvert fald have ud af frygten. Nu kan jeg mærke, at der begynder at komme kridsfokus på medierne, så nu er det på tide, at vi skal være her. Men der rummer jo en vigt point, at du siger her, at det er nemmere at gøre det for, og det er jo virkelig en bind, og det er jo godt andet til, hvorfor vi er blevet sådan en nation af fæsende små sparer, som sidder og lægger penge om på en anden sted for at gå ud og give den gas i gaderne, og brønne igen. Vi har meget kort tid tilbage. Jeg tænker, hvis i altid lige tænker over et enkelt ord, der er det vigtigste, vi skal lære på en anden side, for at få gang i festen, for at få skabt tilhedsamfundet, for at få, hvad ved jeg, børn og unge godt med. Et enkelt ord til at være. Det var først Michael, der må godt få mere end et ord, men det er så vinder Isabel en enkelt ord. Jeg tænker også at sætte et ord. Jeg ved ikke helt, hvad jeg skal svare på et spørgsmål, men jeg synes, det er søren, han sagde, det var supervigtigt. Hvis vi skal have brønne tyver, så skal der noget innovation til, og det, man har gør, når man bliver usikker, det er, at man laverer og eluverer. Man sparer på investeringen og på en sær på skolemålet. Så jeg er meget enig i, at man skal ud af den der frygt nu, og så skal man i gang med at tænke stort, og det er det, der skal brenges frem. Jeg har ikke så bekøbet flere forbrug. Det skal nok komme i. Jeg har mere at bekøbet for innovation, og det, der skal gøres, riger sådan rigtig riger. Det er en god afslutning også, når vi er her i The Kitchen, som er et sted, hvor innovationen har en god ramme at arbejde i. Men af friske på udfordringen med en ord, jeg ved godt, det er ben hårdt, men Lars, så tror jeg, det skal være globalt. Globalt, det er med at tænke globalt. Det er et godt ord, der allerede er hukket, for jeg er andre. Det er sådan også. Og min lækker, selvfølgelig, er, at det er handekraft. Globalt, det er lige for, at det går i forbindelse med en anden. Det er bæredygtighed. Ja, fantastisk stine. Fællesskaber. Fællesskaber, det er et del måske godt over. Nu er jeg ikke kan tage de Lars to, så vil jeg sige tillid. Tillid, og det er jo godt over, også her på Råds Universitet, hvor man har givet tingstrøm, der faktisk jo har nogle forklaringmodeller, hvorfor vi som samfund stadig ikke kan tillides for at holde de anvisninger, vi får fra det årfri. Mange tak til alle sammen for en rigtig, rigtig god, spændende, nyangserede oplysende debat. Det har været en forløjelse. Tak for nu.