 Og vi går nu videre til den næste sidste her i den indvidende runde. Unstand 5. oktober inviterede Folkeuniversitet i Aarhus til forskarfajet for 4 år i træk. 7 forskere deltog i konkurrencen om at være bedst til at formidle komplicerede forskning på kun 4 minutter. En af de 7 var Peter Løgge Jørgensen fra Bestens & Social Sciences på Aarhus Universitet. Den historie, jeg alt fortalte, handler om hvad man kan risikere, hvis man går ned i sin bank og taler med sin bankråd og give. Nogle af jer har sikkert prøvet det. Måske skulle vi bare lige ned og have lidt kontanter, men så kom bankens investeringsråd og giver os af, prøv lige at komme med herover og bagevægte øjeblikket sidde ned. Lige øjeblikket har vi en helt fantastisk tilbud til vores allerbedste kunder. Og pludselig sidder man der med kaffe og en smokkage og en flot farvede brusyrer og hører bankrådgiverne snakke om, at lige nu der er kinesiske aksjer, eller mexikanske pesos, eller edel eller metaller, en fantastisk investeringsmoglighed. Og tilfældigvis, så kan banken lige nu tilbyde den investering, pakket ind som en strukturerede obligation, og strukturerede obligationer, de er jo sikre, og du kan lige nå at være med. Jeg er gennem flere år forsked i de her garanti-obligationer, som de også kaldes, og det er altså temmelig indviklet investeringsinstrumenter. En garanti-obligation er egentlig en investeringspakke. Nu havde jeg lige nogle flere af de her flotter brusyrer her, så dem springer vi lige over. Det var også en samme som den her, men en garanti-obligation er egentlig en investeringspakke, som indeholder både noget sikre, noget statsobligationsaktigt, og noget lotto kubrongeaktigt, som man kun vinder på, hvis det helt rigtige sker, altså hvis f.eks. mexikanske pesos de stiger i værdien. Den her type investeringer har været kæmpe hit i Danmark, der er udstilt og soldt for mere end 100 miljarder kroner til helt almindelige mennesker over en ganske kort overreje. Det svarer til anlægtspris for fem store baltsprover, så det er selvfølgelig en af grønne, at jeg synes, at det har været interessant at kigge det her marked nærmere efter i sømmende. Det, der sker med den garanti-obligation, det er, at den selvste en fast kurs blev udstillet, typisk kurs 100 eller en lille smule derover, og så løber de en 3-4 år, og så kan man gøre et afkast op, så finder man ud af, om der har været gevinst på lovsædelen, så at sige. Punkten er, fordi de er indviklede, så det er svært at finde ud af, hvad en garanti-obligationer er, helt af hver, når man køber den. Der er ikke nogen, der siger, at en baltium betaler 100 kr. for noget, så er der også 100 kr. at være. Der er altså en risiko for at blive snytt, og det, der er med forholde mellem pris og værdi, det er en klog mand, der i gang har sagt på den her måde, price is what you pay, value is what you get, og det er lige præcis hovedet på sømmet, i forhold til det forsknings spørgsmål, vi har stillet os selv i forbindelse med undersøgelsen af det her marked. For vi har sagt, gælder der mån, at den pris, investorerne betaler, også alene med verdien, er den vare, de får, når de køber danske garanti-obligationer. Det er spørgsmålet, og hvordan finder man ud af det? Ja, kort sagt, så indsamler man bare alle de nødvendige data, og så regner man efter. Og det lyder jo lett. Men det har været kæmpe beregningsarbejde, og i den forbindelse, så skal de her to unge nødder, nævnes, min unge kollega, Henrik Nødholm, som er stadig i salen, og David Skorvman. De to unge forskere har siddet centralt i vores maskinerum for det her forskningsprojekt, og nødder det med deres data, og vores computer, og vores modeller, og regnede regnet ved det her ting i mere end et år. Og hvad har vi så fundet ud af? Jamen, vi har fundet ud af, at den pris, man betaler, det er simpelthen for høj forhold til det, der varene være, altså garanti-obligationer, de generelt for dyre. Og vi er meget sikre på det resultat, fordi vi mener selv, vi er gode til at regne, og vi har haft mange observationer, som statistiker vil sige, og godt datagrundelag. Og så er det næsten naturlig spørgsmålet at stille sig selv, der er selvfølgelig hvor meget for dyre er det så. Og det var i her så, selvfølgelig, for obligation til obligationen, vi har undersøgt, men i gennemsnit, så er det faktisk sådan, at vores undersøgelse viser, at min storernes 6% af min storernes penge forsvinder allerede fra start, når de investerer. Så det svarer altså til, at hvis man går ud og køber for 100 kroner, og det er garanti-obligationer, så får man noget, der er 54 kroner at være, når den rundt regnede. Og det er selvfølgelig et stort tank, de 6 kroner, der mangler, det er et stort start-tab, og det gør selvfølgelig, at det er op at bakke og få noget ud af de her investeringer. Ja, er min tid gået. Ja, godt. Så vores godt og klare råd til det her er, nej, det er ikke en god idé. Hold jeg fra det. Nu skal der stemmes blandt publikum. Og det er fri til ti. Fyrte områder skulle samme publikum og afgøre, hvem der skulle i finalen. Ja, det var tider. 9, 7, 10 og 10 holdet op. Grunden til, at jeg kan lide det, det er, vi får en klar formulerede påstand, den bliver efterfølgende understødt. Vi er så heldig i den ene gang, at vi faktisk får præsenterede noget, den ved en skablig metode, godt nok end på fire minutter, men vi får faktisk lidt indblik i den ved en skablig metode, og man fortsætter indtryk af det, der det skulle tjekke på, for der er i hvert fald mange kvadratrøder. Man er med med det samme. Det har jeg sgu oplevet, de svin, de fik mig til et eller andet. Så den er der, og så er der en klar konklusion. Der er en klar konklusion på historien, hold jer fra det, og den får vi også. Og det var præcis roligt og kompetent, og der lå forskning bag. Og ingen var i tvivl om, at økonomieprofessoren skulle have 4 minutter mere til at fortælle om garantieobligationernes leksaligheder eller mangel på samme. Jeg har fortalt lidt om garantieobligationer, og hervist jeg, at vores undersøgelser tyder på, at hvad dem må indgå, der er der så at sige, hul i sparagrisen. De er simpelthen for dyre, for når man regner efter, så mangler der 6 kroner i værdi for hver gang, men investerer en 100 kroner sædet. Og i mit lille ekstra fordrag her, så vil jeg gå lidt mere i detalje med de der 6%, fordi vi har selvfølgelig været dyberne i tallene. Og det første man selvfølgelig kan spørge sig selv om, det er, hvor vi har pengene af. Og lad mig bare sige det med det samme, de 6% der mangler, det er værdi, der tages væk fra investorerne, og som nogle andre tjener. Og det er ikke ussevanigt, at der er nogen, der tjener pengene om, at det handler værdipapir, men 6%, det er rigtig, rigtig meget. Og det har med det at gøre i det her tilfælde, at garantieobligationer er indviklet investeringer, og der er mange parter involveret i processen omkring udstedelser af en garantieobligation. Og de skal alle sammen til en peng, der er for eksempel ham, der skal levere lotto-kupongen, der er ham, der skal levere den sikre del af pakken, der er ham, der skal pakke ind og lave de her flotte farvede på syre, og så er der ham, der skal langt over disken og sælge det. Og hvis de alle sammen kan have halvanden procent, så løber det jo op. Så i det lyde så er 6%, måske ikke overraskende. Der er ikke nogen her i verden, der arbejder gratis, der er altid omkostninger. Og derfor er der også lavet regler og anbefalinger for eller om, at banker skal oplyse om de her omkostninger, når de selv har de her produkter, som de kalder det, til private investorer. Og så bliver det jo spændende, fordi hvis bankerne skal oplyse om de her omkostninger på den ene side, og vi på den anden side rejner dem ud, så kan vi jo sammenligne de to ting, så kan vi sammenligne de to tal, og så kan vi se efter, om de er ens. Og den analyser har vi naturligvis lavet, og jeg har jo vist jer, at det, vi finder ud af, det er, at hvad de tabede omkostningen ved investeringen i en garantiv obligation, det er omkring 6% i gennemsnit. Og det tal bankerne oplyser, det er, at de samme omkostninger i gennemsnit er 3%. Og så må unge dem godt sige, what the fuck. Det er jo en kæmpe forskel. Hvad er der galt? Og der er sådan sikker kun to ting, der kan være galt. Den ene er, at vi er regnet forkert. Og den anden mulighed, det er, at bankerne kun fortæller den halve sandhed. Så får jeg helt ærlig. Så troede vi der i starten meget, at man må ikke, det er os, der regner forkert. Og vi tjekket beregninger, og programmer, og modeller igen, men vi fandt ikke nogen fejl. Men på den anden side, så har jeg jo også været ved at tro, at bankerne ville aklare, at de ville oplyse alt, og så alligevel ikke gøre det. Men det er det sidste, der er tilfældet. For da vi kiggede reglerne efter, som bankerne selv har skrevet, så er deres definition, og omkostninger simpelthen så snævere, at i realiteten, er det kun halvdelen, der kommer med i det tale, de oplyser. Så det er forklaringen på den der forskel. Så vi godt konkluderer, at i minstorens omkostning, i garantieobligationer, rundt regnet er det dobbelt af, hvad bankerne siger. Så hvis man valgte frak, så kunne man kalde, et omvendt bankrøveri, hvor bankrøverne sidder på den forkerte siderdesk. Et andet opdagelse, vi har gjort, det er komplexitet, og omkostninger går hånd i hånd. Så mere indviklet sådan en produkt, det er jo højere af omkostningerne også. Nogle gange kan man godt have en mistank om, at i virkeligheden med billigt, gør det også indviklet for, at bankerne bedre, eller lettere kan skyle, og meget de tjener på produktene. Så, jeg startede med at spørge, at garantieobligationer er en god idé. Ja, det synes vi ikke. Det er simpelthen for dyrt, det er for eksotisk, for almindelige mennesker, så det gode, klassiske investeringsråd, det gælder også her, at være med og investere i noget, du ikke forstår. Det er ligesom en værd på, og spiller ved. Hvis man ser sig ved et bord, og vi spiller på dig, så skal man sammen starte med, at finde ud af, hvor at sidder i de jorden. Og hvis ikke du kan spotte i de jorden, så er den nok dig selv, og så gælde lavet, så gælde lavet mig om at komme fra en fart, fordi så tager man garantieret penge. Så tak for at mærke sig med. Det er nogen gange, der boede dommere, og kunne blive kommet begejst her. Og det er fire nye celler holdet op. Det, som jeg synes er interessant, når man kigger på det, som Peter og mit forfattere har gjort her, det er, at vi har en, vi starter med et relevant spørgsmål, det er så, hvad det er. Men, at man med mitolen, faktisk kan komme længere til liv, så som vi hørte i slutningen her, at der er noget forklaring bagved, altså bl.a. den reale set, som bankerne bruger. Man kan aldrig spotte, hvordan den her forskning kan måske føre sig videre til en juridisk perspektiv. Så, at der går noget tværfavlige juler, ind i DBA efter. Og det tænder mig som forskert, at det ikke bare slutter. Men, at man konkluderer en stykke forskning, og så starter man med de næste forforskingsspørgsmålet. Og god forskning skaber flere spørgsmålet end svar. Nej, det er noget, det, som jeg synes er rigtig interessant, ved det, som sker her i anden halvdel. Det er også, at den visuelle, det visuelle følgemateriale er ikke en til en med det, der bliver sagt. Altså, eksempelvis, at den humor, der kommer til stedet, at det er Pinocchio, og pokerspillerne, og det er det omvendte bankgrøveri, og så videre. Altså, der er for eksempel i det, en streg og en humor, som er ikke bare en illustration, men som også er en anden forståelse af det samme. Og derved oplever, at kommunikationen rammer bredere, og det bliver mere interessant, simpelthen, fordi kombinationen er det i øvrigt, ved roligende, rolig fremmelæggelse af tingene, og så en visuelle side, som faktisk for højre oplevelsen af det, der bliver fortalt, det synes jeg, det gør, at det bliver et vildt tag. Og så var det tid til afgørelsen. Dommerne er taget, og publikum er taget, og venneren er forskere fra 2011, blev Peter Lygte Jørgensen.