 Vælgerne er ikke ligeglad med økonomien, men nogle af dem lider af det, man kalder fiskalillusion. Og det betyder, at hvis man spørger dem, vil du gerne bruge flere penge på folkeskolen, så siger de, er det virkelig gerne. Vil du gerne bruge flere penge på davensillusionerne, så jeg tak. Og hvad med de ældre? De skal også have. Hvis man samtidig spørger, er du vidig til at betale for det, så er svaret. Nej, det vælger jeg faktisk ikke. Jeg vil gerne betale lidt mindre i skat. Så der er sådan et misforhold mellem, hvad vælgerne har lyst til at bruge og hvad de har lyst til at betale. Og det kan politikerne virkeligheden udnytte. Fordi de kan godt få lov til, i hvert fald, at få nogle vælger og tale om alle de gode ting, man gerne vil give, uden at snakke så meget om den kedelige side, nemlig i regning, der skal betales.