 I de senere år er rendringskultur kommet på dagshåret henover kulturvindskaberne. Det gælder indenfor historiefad, hvor man tæller om historiebrug. Man tror på hvordan vi bruger rendringer i vores praktisk kirkegård, og i steliske fag ser man på, hvordan man udformer eksempelvis monumenter. Så det er på tværs af flere fag, at man studerer måske i overrasket stort omfang, hvordan rendringer bliver benyttet i samfundet. Og grundlængdene handler i rendringskultur om, hvordan samfundet vil iholdere i rendringer, og også hvordan vi producerer glemsel. Det er også noget som psykologien har begyndt at interessere sig mere for. På Aarhus Universitet har man et Center for Autobiografisk i rendringen, hvor man blandt studerer hvordan folk husker ting og hvordan de også glemmer ting. Og det de blandt har fundet af, det er, at brugen af kollektive rendringer og personlige rendringer har store betydning for hvordan vi husker. Det er altså sådan, at ting, vi taler mere om, husker vi også bedre. Det gør sig selvfølgelig gældende, at de fleste folk fra en tidligere generation, en lidt ældre generation, siger så stort til alle sammen, at de kan huske hvornår, hvor de var dengang kender de blevet mødret. Senere hen taler man om, at månedlanding var en begivenhed, som næsten alle kan forholde sig til at have en ide om, hvor de var hende, og på den måde blev det produceret et fælles fikspunkt i ens personlige rendring, som korresponderede med den kollektive rendring. For en nye generation kan man sige, at 9-11, angrebet på World Trade Center i 2008, er et sådan fikspunkt. Sådan måde at kommunikere rendring på, at det er selvfølgelig også noget, man kan bruge i ordningstingssystemet. Der var en gang, at alle skulle lære om kongerejken. Det gør man ikke så meget mere, men lærer den ikke uden at. Man lærer den måske knappt nok. Og måske fordi samfundet har fundet af, at der er nogle behov, som er ikke så vigtige i forhold til at veligeholde denne form for rendring. Tænker jeg, at det er et marked, som efterspørl ting, eksempelvis er bøger, tv og film stadig ikke fulde af rendringer omkring andverdenskrig, og der bliver produceret nye bøger og nye film omkring dette fenomen. Rendringen på højeregaltid har noget at gøre med traumatiske begivenheder. Eksempelvis er der mange folk, der synes, at et gammel tåg er et rigtig flot ting. Det er forbundet med viste nostalgi. Og selvom man kan sige, at det borg bliver lagt mange ressourcer, end noget, som ikke har nogen umiddelbart nødde, så må det også have en anden form for de, hvad de som nostalgien har for folk, er i sig selv noget, der betyder noget. Når nostalgien kan komme i en hurtigere måske i regner med nogle gange, her har vi et billede af nogle foderspillere fra 1992, som for nogen synes altså, at det var i går, men for andre altså er det noget, som de kun har hørt om fra farlemåren. I rendringen er vi også noget, vi finder i dagledagen på andre måder. Her er en motorcykel eller en scooter, men det er ikke bare med min scooter, det er en Vespa, som er designet i shooting af fjernet, som Audrey Hepburn og Gregory Peck kører rundt på i Princessen Holder Fridag, og som er interessant ved, at den jo stadig bliver produceret i det samme design, som her med får en retro karakter af årsager, at vi er interesseret i den her scooter, fordi den signalerer noget, den signalerer et nostalgi, som er altså også med til at give den her scooter ekstra værdi. Og det ser vi også rundt omkring i bybillede, når vi kigger på forskellige biler, der er bevidst, at designet således, at de både er moderne tekniske, men de samtidig altså strål udstråler en retro effekt ud af sig. Så i rendringer, som vi selvfølgelig klarer, at vi alle sammen har og vi bruger os og videre, bliver så brugt på mange forskellige måder i vores samfund, og det har det gjort det længe. Så spørgsmålet er derfor, hvorfor er en rendringskultur blomstret op som et forskningsfældt nedop nu? Der har jeg fire bud på. Det første har gør med globaliseringen, der er nye rammer for, hvad der er for en selvfølgelig rendring. Vi er selvfølgelig ramme, vi sætter vores rendring af ind i forhold til. Det andet handler om, vi har fået nogle nye medier, som hjælper os med, at det rendrer at søge ting i fortiden på en anden måde og gøre nogle ting tilgængene i, som ikke havde været tilgængene i før. Så er det samme til at komme med en forståelse af, at historie-rendring ikke er det samme, og at rendring som måske på nogle måder af historiefædet har været lidt illeset, har fået en revaluering, som er nødt til at sage seriøst, fordi rendringer er den måde, hvor folk har fortiden på. Vi er ikke historikere alle sammen, rigtig mange folk, som de flest, de har rendring, som noget de lever med, men de gør det ikke ud fra en historisk venskabelige tilgang. Og indenlig, så er der en forståelse af, at rendringer og oplevelse er forbundet på flere måder. Det gælder i infosykologien, men det gælder også infokulturvenskaberne, at man har fået en ny måde, og en opslig erfaring af rendring har noget med hinanden at gøre. Det vil jeg selvfølgelig komme tilbage til. Men først globalisering, som jo er fantastisk svært at illustrere, her er en billede jordklod, man kunne også have haft en chavarma bar i Oslo, og så har man globalisering, den kommer til udtryk på mange måder, og globalisering efterhånd ikke længere er noget nyt, det er noget, vi ved, vi er næsten allerede træt af at høre om, at vi er ved at blive globaliserede. Det jeg tror er væsninger at holde fast i, og at væsning har i vores kulturelle opfaltelse, at de kommer med lidt langsommere vejhed, og de præger det en måde, hvorpå, at nogle ting, som forhandler mig selvfølgelig, er blevet mindre selvfølgelig. Det betyder ikke, at vi er blevet globaliserede oven i hovederne, og at vi ikke hører til nogle steder længere, men det betyder, at der kommer nogle nye brudflader, og nogle nye måder, hvorpå, er man i stand til at tematisere ting, også indenfor i rendringer. Så lad os tage et arketyp i standske rendringssteder, nemlig Dybel Banke og Dybel Mølle. Det er stadig ikke et meget dansk sted, et sted, hvor man rejser i danske flag, og hvor man mindes, at det var et slag i 1864, som havde stor betydning for, hvordan Danmark ser ud i dag. Og det er stadig noget, man kan mindes, og det er stadig noget, der giver anledning til, at man har mærket af, og at der er et center, der er med til at skabe oplevelser omkring Dybel Banke. Det, der har indret sig i løbet de sidste par år, noget som antropologen, Mads Dagbjerg og historikorn Inge Adremsen, har beskrevet, er, at den selvføllighed, hvor med, at den danske fejring af, så at sige nederlaget, som en fødsel af den danske nation, og den nation, som vi kender i dag, har forandret sig, at der er kommet en mere kosmopolitisk ord, henover den måde, hvorpå man ser på det her sted, af spørgsmålet omkring, hvorfor var der krig, og hvordan er krigen blevet oplevet, af folk på begge sider af frontlinjen, hvordan har den været? Intimatisering af, at krig er et forfærdeligt fenomen, som har store omkostninger, har lagt sig som en diskurs, som en tema henover den måde, hvorpå, at vi oplever det her sted i dag. Og det synes jeg, der er en væsentlig ting, altså, at den kosmopolitiske diskurs, den kosmopolitiske tilgang til, at kunne mindes ting, at den præger den måde, hvorpå, at vi tænker verden i dag, og det ser jeg som en effekt af globaliseringen. Det tænker vi at komme ind på, hvordan et andet kosmopolitisk grendringsfenomen, nemlig Holocaust, har fået store betydning, også på en måde, som man kan se, hvorpå, at man laver monumenter for Holocaust i dag, på en helt anden måde, end man gjorde for 20-30 år siden. Ny media, ikke mindst internetet, har også haft store betydning for, hvordan vi kan tilgå fortsænden på nye måder, og finde andre ting, som vi ikke før, havde jeg eget gang til. Tag et gamldags arkiv, for nu bare at trække den langt ud, støde, parkede ind, så det, så man ikke kunne finde tingene igen. Mange af de ting, har ændret sig, der bliver i øjeblikket digitaliseret, utroligt mange forskellige arkiv, arkiv rundt omkring i verden, radioarkiver, TV-arkiver, kunstmusejer bliver lagt ud, Google laver online, kunstmusejer, virtuerlige kunstmusejer. Så ved hjælp af en computer til et par tusind kroner og en insatsforbindelse, så har alle folk i dag, altså, mulighed for at gå til fortsænden på nye måder, og finde materiale, som er os, og vil have været uskængelige for dem. Det kan også betyde flere måder på, at vi kan gå til den virkelig i verden. For eksempel, så har kulturarvestyrrelsen kortlagt alle mindestmærker i Danmark, så det siger, at man kan finde glemte, oversætte mindestmærker, man kan sortere dem, man kan finde det på nye måder, der kan fortælles nye historier omkring de her ting. Eller, tag et eksempel som, et fenomen som YouTube, som kun af 6 år gammel, ser de forhold til, at vi dagens nærmest betragter streamet video, som ikke lige fra min menneskerat, men som en naturlig del af en måde at have media på. Det er et medie, som, fordi TV har en begrænset bondbræde, ikke kan give adgang til så mange gamle klipp, det kan YouTube i stedet for. Man kan finde alle mulige ting fra 1650'erne, ting, som folk fra min generation ikke har set før, fodboldspillere, som ikke har set, spillede på den måde før jazzmusiker, som ikke har hørt spillede, eller set performe. De findes på YouTube, der findes uendelig mange ting der, og så man så også bliver opfordret til at søge på, og gå ind og kigge på, når man ender på YouTube. Der er nogen, der kalder det for den nostalgimaskine, og det tror jeg meget godt ramt, at på mange måder, altså det er et medie, der er et fristil folk behov for nostalgi, og er den anden måde, at tilgå i hvert fald en begrænset del af vores historiepå. Og samtidig så kan Nymedia bruges til at finde andre måder for midle historiepå. Her er et af de mere kække eksempelere, en Facebook-profil fra Caroline Matilde, da Caroline Matilde savner ungerne, der er med til at, man kan sige, det er sjovt, PEP historiebrunne op, PEP historieformidlængen op, men altså samtidig også giver mulighed for at på andre måde at lave historieformidlængen. Vi integrerer Nymedia med det gamle stof, som man gerne vil formidle. Historie-rændring, her har på mange måder haft et problematisk forhold til hinanden, ikke mindst for historikere, og det vil prøve at komme ind på, hvorfor det her betydning, og hvorfor den ændrer affældelse af, hvordan historie-rændring hænger sammen, har betydet noget for i rændingskulturen. Man kan sige, at historie er afklaring af, hvad der skete. Det handler først frem så, hvad der skete der i foretiden, og det forsker historiker i, vil bruge kilder, vil bruge hypothesis, som de kan underbygge ved hjælp af de kilder, som de har til rådighed, og dermed kan man så prøve at komme i historisk sandhed så tæt på den, som man overhoved kan gøre, at det er det, som er historikernes opgave. ændring derimod, det er jo så, hvad man husker der skete, og det er altså ikke helt nødvendigvis det samme. Det er derfor, som jeg siger, ændringen er et lidt illisset fenomen for historiker, den er idiosynkratisk, den er ikke irakisk ordnet, så der er nogle forskellige værdier, der ligger i det historiske, og i det ændrende. Man kan sige, at historierne er karakteriseret ved, at den skal være nødtæn, den skal være savnlig, det skal være objektiv, og den skal være en overblik. Og med alle de plusord, så kan man sige, at hvorfor har ændringen, så er hoveden plads, ændringen som kan gøre foretiden måske lidt fortryltet i den her nostalgiske modus, den er tidligere, den er fødelsesbetonet, den er subjektiv, den blandes stort og småt sammen. Men det er jo præcis sådan, at vi lever med fortiden. Vi lever ikke vores fortid som et videnskabelig projekt, som et videnskabelig oplistende projekt. Vi lever med vores fortid, som vores egen livshistorie, der er blandet sammen med de store livshistorie, der er omkring os. Og det er nødt at tage seriøst for at forstå, hvad det er for en måde, hvorpå, at vi bruger historie, og hvad for en måde, hvorpå, at folk de lader sig inspirere af deres egen rendringer, blandet sammen med de rendringer, som er de store fortællinger omkring hvordan at vores samfund er en rette. Så stort og småt at blandet sammen i rendringen, sådan som vi også finder det i litteratur, noget af den bedste litteratur, at skrevet på fra Marcel Proust til Knavskår for at sige, at det er populært at bygge på, at blandes stort og småt sammen, fordi det er på mange måder, at den måde, hvorpå, at vi lever vores liv. Og det skal vi have lov til, at vi tænk de hænger sammen. Det sidste punkt er, at det rendring oplevelse er knyttet til dig sammen i forståelsen af, hvordan at rendringer finder stedet. Det er noget som psykologerne også har taget til sig eller har studeret og undersøgt, at den gamle model om, at man havde puttet noget ned i sin hukommelse og så trægt det op igen, at den holder ikke. At det at have en e-rendring er en begivenhed i sig selv. At der er måske noget ud fra, der kobler sammen med noget andet, som så skaber en e-rendring. Og den er ikke noget endnu i sand. Her har vi igen den problematik med, om det er sandet, og det er så det oplevet, at e-rendringer er ikke noget endnu i sand. De kan være fuldstændig forkerte. Men derfor er de jo til, at ligevel som begivenheder. I kulturvindskaberne, der kan man sige, at forholdet mellem e-rendringer og oplevelse får nogle andre betydninger. Man er selvfølgelig klar over, at sende det ideen om, at e-rendringer er noget, der bliver produceret. Den er man helt med på. Man kan også gå ind og se på, at betydning af oplevelser er forskellig af noget, som er med til at give værdi til oplevelsen anud. Hvor man tit taler om, at lever man i fortiden, og lever man i nutiden, eller en lidt støde fortid, eller lever man intensivt i nutiden, så kan man sige, at man, og det bliver andet med, inspireret af Erstokte Vores Universitet, også professor ved Stanford University, han skulle have gummprægt, at det kan være intensivt, at det også er et element af fortidning. Det er historiens længelsus, man kan opleve, når man står i kjænder, at man også oplever intensivt, det er ikke bare på grund af de små bebygninger, men også fordi det er 700 års historie, der emmer ud af murstenene, at man finder det her fascinerende. Eller når folk laver genereførelser af midelalleren, at de re-en-actor, hvordan det var at leve midelalleren, og hvor oplevelser hører sammen, som er med til at skabe værdi og betydning for den her måde at gå til fortidning på. Men der kan man så sige, at det her er sådan nogle relativt såvløse måder at have fortidning på, en tur i kjænder, og at tage nogle kostymer på, som følger en tilbage til midelalleren. Det er meget oplevelsesbetonet af måde at have fortidning på. Man kan også spørge, at der er nogle steder, hvor der er et etisk forhold til fortidning, som man ikke kan komme ud om. Man kan spørge til spørgsmål omkring Holocaust, og jeg vil prøve at illustrere ved to fremragende monumenter over Holocaust-offer, men to meget forskellige monumenter, hvordan erfaringen af noget kroppstidt og noget i rendrenne kan hænge sammen. Det første er et monument, der står i San Francisco, og det er fremragende monument, der er lidt aflæsligt. Man kan se en mand, der står bag noget piktråde, man kan se nogle figurelægger her, og de er helt klart i overtal. Men det er også en skulptur, og ens egen erfaring med den her skulptur er op til en selv. Man kan gå fra den her, man kan gå til, man kan gå forbi den, og sige, at jeg har set den her skulptur. Det er et andet mindesmærke, som ikke giver den mulighed, i hvert fald, ikke inviterer til at give den mulighed. Næmne et omdiskuterer og retikat monument i Berlin, mindesmærke over de mørtede i Europa, i Berlin, som fylder to fodboldbaner og består flere tusind granitblokke med stiger imellem, som man kan gå ind i. Her er det klart, at hvis man skal sige, at man har oplevet det her, og set det her monument, så er man også venneret at gå i det. Så er man også venneret at mærke gangene, og være venneret at gå i de her gangene, så er man ved at overveje, hvad betyder de her abstrakte figurel? Er det kister, er det barakker, er det mennesker? Det er noget, man bliver tvunget til, hvordan skal I forbinde det her med Holokross, fordi det ender op ikke at let aflægseligt. Og der kommer man altså ind og får en kropslig erfaring med det her monument, hvor altså i rendringestimensionen, sådan som man også kender det fra besøg i konstrationslejre, hvor det er også at barakker man går imellem, som så siger ikke, at det der skete, men vores stedsnærvær giver en kropslig erfaring, som er med til i den grad at styrke den rendring man har med det her. Og der kan man sige, at det etiske, og det estetiske i den grad, i måden man præsenterende rendring på. Jeg vil til at runde af, og kort opsumere, at i min optik, så er der altså fire afgørende elementer, for hvorfor et rendringskultur er på dagshorten i øjeblikket. At globaliseringen har betydet noget for den måde, hvorpå, at vi kan i rammesættet, i talesættet, den måde hvorpå, at vores rendringer er på, at nye medier har givet all gang til rendringer på nye måder, til en hel masse materiale, som ikke før havde haft, og gjort det søgbart på den helt anden måde. At vi har nogle forståelser af, at rendringer ikke er, så at sige, en aflede eller en mindre værdig effekt af historien, men er noget, som er måske, det, der er mest centralt for den måde, hvorpå vil lide vores liv på, og det er derfor interessant at se på, på hvilken måde, at rendringer er med i vores liv. Og indelig er det rendringer oplevelse, at kønne det samme meget tættere, og det er, at have i rendringer ikke er det samme, som man ikke har oplevelser, men at de to ting faktisk kan være med til, at få stærke hinanden. Og så er der måske, at man lige vil have også en femte ting, som peger på, måske ikke så meget en krise i kulturen, men på det interessant fenomen i hvert fald. Vi gør også nemlig ikke så mange bilder af fremtiden længere ved at have det. Det er det billede, der ved at være noget gange, hvor man forestiller sig en månedbase. Rumalernes fascination af fremtiden, i det ene om, at verden bliver transformeret, og i det ene om, at vi skal gøre os bilder af en helt anden fremtid, er noget som ikke er på dagshorten, på sådan en måde som det var en gang. Det kan man sige, som i krisetagen. Man kan også på denne side sige, at for at generobere i det ene om fremtiden for at danse bilder af fremtiden, så viser alle faring, at det er nødvendigt også at have en stærk og kompleks opfaldelse af hvordan ens fortid hænger sammen. Så på den måde, så handler I både om fortiden og nutiden med faktisk på mange måder også om fremtiden.