 Mentalt sundhed er et høj aktuelt og relevant tema for skolen i øjeblikket. Der er det enorm pres på elevpræstationer, der er svavelighed, der er det enorm pres på forældrene, på lærerne, på skolelederne i forhold til, at eleverne skal præstere mere, ville mere, have mere lyst til at lære at blive klogere og dygtige og helst på rekordtid. Det vi ved, det er, at fundamentet for deres faglige prestationer, altså deres motivation og deres lyst til at lære, hænger meget nøje sammen med deres mentale sundhed. I den her tid har der også været, eller i den senere tid har der også været et stigende fokus på, at skoler skal implementere forskellige rammer for elevernes fysiske udfordelsesmuligheder i form af bevægelse, lege osv. Og der har været meget stort fokus på, at skolerne også skal være mærksom på kost. Så det vil sige det her fysiske kraftslige sundhedsfokus. Det har ligesom, hvad skal man sige, overskykket, måske også det, der er allermest grundlæggende for, hvordan elever trives, har det med sig selv og hinanden, og det er det, jeg kalder mentalsundhed. Mentalsundhed kan defineres som både et psykisk fenomen og et socialt fenomen. Sykisk, der handler mentalsundhed om de tanker, følelser og drømmehåp, som det enkelte barn, den enkelte elev har. Det sociale, som også er en lige så vægt del af mentalsundhed, handler om kommunikation. Vi kan sige social anerkendelse eller at deltage og være en del af den kommunikation, man indgår i. Så på den her måde har jeg tillagt mig sådan lidt enkelt at definere mentalsundhed som både noget psykisk og noget socialt. Hvorfor er det her interessant? Jeg har jo lige indledningsvis peget på nogen af begrudelserne for at interessere sig for mentalsundhed, men vi ved, at stadig mange børn og unge har negativ selvbilder som optræder i deres hverdag. De oplever magtesløshed, de giver op, de reagerer med håpløshed, og på anden måde endten udad reagerer negativt eller har nogle dårlige selvfølser, der påvirker deres liv i hverdagen. Vi ved også, at deres motivation og lyst til at lære, staunere eller forsvinder helt, hvis ikke de har et positivt selvbillede og trives blandt deres kammerater. Vi ved, at der er meget stort behov for professionel pædagogisk involvering og udvikling af nye vej til mentalsundhed i skolen, og det arbejde har jeg selv været en del af gennem de senere år. Endelig så forelikker der en del evidens på området, og ny forskning, men også erfaringsbaseret viden, der angiver en række sundhedspædagogiske udfordringer for skolen, som det her arbejde med mentalsundhed implicerer, og det er noget af det, jeg vil komme ind på i det følgende. Mentalsundhedsfremme i skolen, altså arbejdet med at fremme den mentale sundhed i skolen, implicerer nogle forskellige ting. Punkt 1 implicerer mentalsundhedsfremme i skolen, der vil kalde sundhedspædagogisk kompetanseudvikling blandt lærer, sundhedsplagske pædagoger, og hvem der ellers har med børnene at gøre. Det implicerer også en værdi- og rolleafklaring blandt alle skolens medarbejder. Og derfor, da det er noget, der gælder alle i skolen, der arbejder med børnene i børnens hverdag, er det også en ledelsesmæssig opgave. Udefordringer, jeg kan se, der er for skolen i dag, og det er folkeskolen, jeg taler om her. De kan formuleres i de her to spørgsmål, jeg har listet op her. Hvordan løser skolen opgave med fremme af mentalsundhed, velomærken og arbejdet, skal være pædagogisk reflekteret? Og det andet spørgsmål, hvordan tager skolelederen ansvar for at støtte op om sundhedspædagogisk kompetanseudvikling blandt lærer og pædagoger? Ureflekteret undervisning. Vi ved i dag, at hvis ikke man ved man, altså som lærer, hvis ikke man ved tilstrækkeligt om det, man har med at gøre, hvor man vil hen, hvad målet er, hvornår det er godt, det man gør, og hvor meget man skal gejde eleverne osv. Så smetter den her usikkerhed af på eleverne og hindrer i hverste fald deres engagement, motivation, læring og kompetanseudvikling. Og det her er et alvorligt problem, især hvis man vil fremme deres mentale sundhed. Så de hovedbudskaber, jeg vil også sige god råd, jeg vil give i det følgende, handler om, at man som lærer pædagog eller sundhedsplaske søger at forstå eleven frem for at blive forstået. Så den her ekspertise-rollen som læren, der ved bedst, den kan man altså godt hænge til tørre et øjeblik, hvis man vil arbejde med deres selvvær og trivsel. Som er mentale sundhed. Hovedbudskabet er interesseret dig seriøst for, hvad det vil sige og hvad den du står over for. Forstå frem for at blive forstået. Det næste budskab, som jeg har riset op her eller beskrevet her, handler netop det her om at vise seriøst og ægte interesse for det eleven ved, for de værdier og holdninger eleven har og eventuelt også for elevens problemer. Det tredje budskab handler om relationskompetansen, og det er helt afgørende. Lærer, pædagoger eller sundhedsplaske skal også selv vile ses og dermed optraget, trovertigt og tilskabende over for eleverne. Og det er selvfølgelig nogle store krav, jeg stiller til de professionelle kræfter i skolen her, det er der med også at vile ses, finde en balance mellem at være fagperson, men også vise det sande, som sige personlige ansigt. Og dermed vise sig som jeg vil kalde det autentisk, men jeg vil kalde en trovertig person over for de elever, man har med at gøre. Man er det, man siger, man gør, det man har sagt, man vil gøre osv. Og man skjuler sig ikke bag en maske af professionalisme eller manglene overskud til at engagere sig i de elever, man har med at gøre. Det ved vi virker på deres mentale sundhed. Set ud fra elevernes egen eget perspektiv, så handler mentale sundhed blandt andet om at kunne se mening med tingene. Det handler om at have et positivt selvbillede, det kommer ind på lige om lidt. Det handler om at kunne indgå i relationer med andre elever og lærer, hvor man føler sig set og taget alvorligt. Og endelig så handler det om at kunne bruge sine venner og føle sig brugbar hvilket måske er det allervægtigste, og føle sig brugbar over for andre. På baggrund af min egen forskning og den internationale fremskrivende evidence på området, har jeg samlet nogle indikatorer her, det vil sige nogle målepunkter for, hvordan man kan se om elever er mentalt sundhed eller ej. Det er en liste jeg selv har klippet sammen med forskellige forskningsresultater også mine egne, og det er i virkeligheden her, at bare for at indikere, hvad vi der overhovedet siger, hvordan kan vi overhovede vurderer om vores elever er mentalt sundhed, og jeg læser lige punkterne op. Indikatorerne for mentalt sundhed er, at eleverne udvikler sig følelsesmæssigt kreativt og personligt, at de er i stand til at indgå i anerkende relationer med andre, at de ser problemerne i øjnene, løser dem og lærer af det, at de tilspule og føler sig sikre på sig selv, at de er opmærksom på andre, og føler med andre, det vil sige, at de kan udvise empati, og lige en panterie ser, at det er ikke alle børne og unge, der har den her evne, netop det der med at føle med andre, og det er empatiske år for andre, man møder på sin vej, kammerater, lærer, voksne i skolen, og andre steder, det er med at vise empati, det er noget, man skal udvikle, og det er noget, der er enormt vigtigt lige på det her område. At de kan leje og have det sjovt, at de kan tilpasse sig selv, andre, og de vanskeligheder de møder i hverdagen. Og der er lige lidt flere punkter i listen, at de føler sig brugbar over for andre, det har jeg været inde på, at de også får slappet af og forvile sig til strækkeligt, at de kan koncentrere sig og tænke klart, at de kan give slib i negativ følelser, at de kan give slib på vreden, når den har været der eller den er der, de ligesom finder et tidspunkt, hvor de kan give slib i den vrede, under at lette gå ud over sig selv eller andre. At de evner det, at de har mod på at ændre ting til det bedre for sig selv eller andre, de oplever selv, og oplever de selv, at de vokser, altså det vil sige, altså oplever de, at de bliver bedre til noget, at de bliver dygtige, at de bliver mere klare på nogle ting, at de faktisk er i stand til at klare noget bedre end de var, og har de positivt forventninger til fremtiden. Det er en lang liste, det ved jeg godt, og man kan også blive sådan lidt øger i hovedet, og tænke, at man kan det overhovedet lade sig gøre og lave mål, og kigge på alle de her indikatorer i en klase eksempelvis, men det er i hvert fald nogle lepeilepunkter for, hvad det vil sige, at eleverne udvikler sig positivt mentalt. Og det er det, jeg kalder mentalsundhed. Jeg vil lige opholde mig et øjeblik ved fællesskabet. Fællesskabet er en meget vigtig dimension, at det her med at udvikle sig mentalt sundt. Jeg har lavet en lille figure her, der bare blot skal illustrere, at børn og unge kan indgå i forskellige typer af fællesskaber, som både kan være positivt eller negativt i forhold til deres mentalesundhed. De positivt fællesskaber, det er de rumlige, det er de jeg støttende fællesskaber, der hvor de får lov til at realisere sig selv og udvikle sig som mennesker sammen med andre. Og det er selvfølgelig det, det er jo et meget brugte ord inden for skoleværdene, de er øjeblikket, det er de inkluderende fællesskaber. Omvendt er de negative fællesskaber, de fællesskaber, der har negativ indvikling på elevernes personlige udvikling og mentale udvikling, de er udstødende, de er afvisende, og dermed også eksluderende. Man tror måske, at fællesskab er noget andet og måske lige frem det modsatte af selvrealisering. Og via den forskning, jeg har været engageret i på det her område i en række år, kan jeg sige, at sådan forholder det så ikke med hensyn til elevernes mentale sundhed i skolen. Det stærkeste fællesskab har de stærkeste individer. Så har jeg tillagt mig at tegne sådan en jenge jangmodel i virkeligheden for at vise, at selvrealisering er betinget af et stærkt fællesskab og det stærkeste fællesskab er betinget af individer, der i stand til at realisere sig selv. Nogle gange kan det være en idé, hvis man har lidt svært ved at inkræse et bestemt begreb og kigge på det små begreb. Vi skal lige caste blikket på nogle australiske forskere, nogle kolleger, jeg har i Australien, der har været optaget et meget stort mentalt sundhedsfremeprogram igennem flere år, det hedder skolenmatterets. De har inkræset fire former for mentalt usundhed og det er i virkeligheden for at vi lige spoler lidt ind på, hvad er det modsat er at være mentalsund. I følge dem, der impliserer mentalt usundhed marktesløshed. Eleverne har ikke nogen forventninger om at kunne løse nogle problemer eller indfri nogle forventninger, hverken lige nu eller i fremtiden. Meningsløshed, der er ingen sammenhæng, men det der sker lige nu i det her øjeblik og det der skete for lidt siden, eller det, der kommer til at ske fremover. Det er uforståeligt, det vi hører, det er mærkeligt, det de siger. Jeg kan ikke relatere det, der foregår i undervisningen til mit eget liv, eksempler på mentalsløshed. Normløshed, der er ingen sammenhæng mellem de normer, de regler, de værdier, der er der hjemme, og dem, de møder i skolen. Normløsheden, den ser vi i den forskning, jeg har været inkaserede i, typisk i familie med anden etnisk baggrund end dansk, hvor der er meget stor forskel på det, vi plejer og er opdraget med derhjemme, og så for eksempel normer om demokratisk medborgerskab og hvad der ellers kan være, de møder i skolen. Det kan føre til normløshed, hvis forskellen er for stor, og de ikke kan se, hvad der er været. Social fremmedgørelse, man har ikke nogen positiv anerkende relationer til andre mennesker. Eksempler på mentalsløshed. Et eksempel fra min forskning har jeg trukket taget med her fra en 7. klasse på Yder Nørrebro, hvor vi har lavet individuelle intervjues med alle eleverne 32 intervjues i alt, og nu forklager jeg lige her, hvad det er vi ser gennem de her elevintervjues. Ingen dreng har forventninger om at tage en ungdomsuddannelse eller få et job efter de færdige 10. klasse. Ikke en dreng i 7. klasse. På det sidste punkt, vi interviewede dem, havde en forventning om, at de skulle nå ud efter skolen, hverken uddannelse eller job. Pigerne, de er mere optimistiske og mener, de skal nok klare sig ude i samfundet. De fleste elever har svært ved at kende sig selv i de forskellige sammenhængde, de indgår i, siger de. Der er stor forskel på de kravnormer, hvad de er opdrevet med hjemme og dem, de møder i skolen, siger de. Og hvis vi sammenholder de interviews med nogle tal, på det, jeg kalder negativ selvbilleder, vi kan finde i en trivsels rapport, der kom i 2011, som er et mere generelt billede af, hvordan børne og unge i Danmark har det, så ved vi, at 20% af de 13-17-årige unge trives ikke, og har lavet selvvære. 25% af skolebørne oplever stressunligt eller ofte, hvilket går hårdt ud over deres hverdag. 25% af pigerne mellem 14 og 21 år, har en risiko affærd for at udvikle spiseforstyrelser eller selskade. 20% af pigerne i nye klasse har skadet sig selv mindst én gang. For at drengnes vedkommende er det 10%. Holder vi de tal sammen med nogle af de resultater, vi selv har fremskredet via den forskning, jeg har været angageret i, så ved vi, at der er en sammenhængd mellem planer og selvvære. Jeg skal prøve at se, om jeg kan beskrive det her. For eksempel forældrenes forventninger om, at man skal være dygtig, ansvarsbevist og målrettet, betyder især for pigerne, at de former deres identitet i det billede. De har et klart billede af, hvad det vil sige at klare sig godt. Det ved de, og det i det billede, de former deres identitet. De laver målrettede planer for, hvordan de skal klare sig godt, ofte sammen med forældrene. Hvis planen kraglerer, så er der stor chance for, at de også selv kraglerer. Fordi de lærer, de har lært, at det ikke er særlig hipt at være svag i voksensamfundet. Her har jeg et uddrag, at det eleverne spørges om, når vi arbejder med mentalsunhed, vi involverer dem i udviklingsarbejde og laver forskning på udviklingsarbejdet. Og her er nogle af de spørgsmål, de selv rejser, når vi arbejder med mentalsunhed sammen med eleverne. Kan jeg rejne med, at der er nogen, der lytter til mig, når jeg har brug for det? Er det ok at bruge sine venner, når det brenner på? Er det ok at bruge de voksne til svære ting? Ikke kun, når man kan fortælle om skoret, mål eller flotte karakterer. Vi er betragtet som svag, hvis jeg ikke helt ved, hvad jeg vil. Lærende spørgsmål har en lidt anden karakter. De spørger for eksempel. Ved jeg, hvordan jeg skal respondere over for en elev, som måtte vise tegn på at være røstet, utryg eller ked af det. Hvordan påvirker min selvforståelse, min identitet og relationer til andre mennesker, ikke mindst eleverne og forældrene? Hvordan påvirker det min undervisning? Er min skole egentlig parat til at håndtere ansatte eller elever med mentale problemer eller hvis der opstår kritiske hendelser? Det er helt klart, at der i en læregruppe kan være nogen, der trives bedre og dårligere også blandt lærerne. Et af de meget, meget centrale spørgsmål i denne her sammenhæng, det er, hvordan griber man som skole det an? Ser man igennem fingre med en lærer, der har et alkoholproblem eller som er meget, meget psykisk, ustabil, sårbar og ked af det rystet i en periode, regner man med, at det går nok, hun er jo en dygtig matematiklærer, eller hvordan griber man det her med lærernes trivselanden i forhold til elevernes? Jeg vil slutte af med at samle op på nogle poængter, som min forskning har vist, og noget af det allervægtigste, det er faktisk, at vi kan se, at udbyttet er arbejdet med mentale sundhed, af afhængig af den energi og tid, men som professionel lækker i arbejdet. Energie, engagement, tid, seriøst og nyvolvering er noget af det allervægtigste. Der er ikke nogen generelt manual for, hvordan man fremmer mentale sundhed i en skole eller en klasse, man bliver nødt til at tilpasse aktiviteterne, de elever man har med at gøre, og involverer dem fra start af. De skal nemlig have mentalt ejerskab til det, der foregår, og til de aktiviteter man vælger, og de skal også selv lære og udvikle deres relationskompetanse. Skolederne, synligheder og interesse er alt afgørende i forhold til, hvordan der arbejdes med mentale sundhed, altså trivsel og selvvær på skolen. Vi har nu haft fokus på, hvordan elevernes selvbeder, deres trivsel, deres mentale sundhed, ser ud i forhold til lærernes engagement, og seriøse interesse for, hvordan de har det, og også seriøse involverende sej i undervisningen på skolen. Det har afgørende betydning for fundamentet for at lære noget, for at løse den til at lære for deres motivation for at engagere sig i undervisningen. Vi har undersøgt det på forskellige vis, og jeg har dravet en mængde forskellige, der skal man spods ind på feltet. Noget af det allervækeste, det er, at skolen ser det som en opgave. Skolen skal være med til at løse og fremmede deres mentale sundhed. Det vil sige, gå ind i trivselsarbejdet, og sætte sig nogen mål for, hvad vil det egentlig sige, at arbejde med trivsel her hos os, og hvordan støtter vi de enkelte elevers selvvær, selvbilde, og identitetsdannelse. Arbejdet med mentale sundhed er et sundheds-pädagogisk arbejde. Der skal nogle pædagogiske reflektioner til. Og det er også vigtigt, at man medtænker de elever, der har svære livsbetingelser. Det er altså ikke nok, at man arbejder med trivsel og selvvær, blandt dem, hvor det ligger lige til højrebenet, og få den her opmærksomhed og interesse. Det er høj grad også et must at involvere og inddrage de elever, der har det svært i hverdagen. Og det implicerer, at den didaktiske reflektion, altså hvad skal vi arbejde med, hvordan skal vi gøre det, med hvilket formål, og hvad begyndelsen, den er tydelig. Og det er altså ikke noget, der kun foregår i den enkelte læres bevidsthed, eventuelt skriver han det ned. Det er lige så vigtigt, at eleverne er med i den beslutningsproces, og bliver involveret i denne didaktiske reflektion, så de kan forstå, hvad det hele handler om, og hvordan de bliver bedre til at trives og tage sig af hinanden. Så det mentale sundhedsfremende arbejde er altså noget, der kræver didaktisk reflektion. Det kræver seriøst opmærksomhed, og det kræver også, at man i stand til at se ind af, som professionel, og vil ses. Og hvis i interesseret i at læse mere om det arbejde, vi har lavet, de aktiviteter og metoder, vi har udviklet, kan jeg anbefale denne her bog, som udkom i januar 2012.