 ספר שלישי פרק הי This LibriVox recording is in the public domain. Read by Omri Lerner, Jerusalem. ספר שלישי פרק הי, בספר אמק הבחה, מעט מנדלי מוכר ספרים. לאחר שיצא הר שלי מבית המדרש, עמד הרבי אברהם והתחיל קורא זוהר בהתלהבות ובניימים. אינב מתלהטות ופנב מעדימים, ונראה שגופו ונפשו ניזונים מקרה זו, והוא טועם באתם פת שחרית. לגימה של פרק משניות, הוא פר פרת של אגדה וזוהר. דה היא סעודתה, דרבי אברהם, שחרית בכל יום. וכך היה קורא אותה שעה באהבה ובעוני גדול, ורוחו מתהלכת בעולמות העליונים עד שנית יגיעה, והשפיל מעט מעט קולו, ולבסוף נשתתק ונענח, יושב דומם מחליק זקנו ומצחו מציץ בהדחלון הפתוח לפניו, ורבות מחשבות בליבו. ציפורי דרור תסות מעלה ומטה באוויר העולם, ובעות זו אחר זו בתיסה אחת אל כינייהן בפינות הגג, ועל חלונות בית המדרש, פוצות פה מציף צוף מצפצפות. גם ציפור מצבית, דרור כן לה, נפל פסוק לתוך פיב של רבי אברהם, והוא גומרו בלחש, הוא מערבבו דברים מליבור כנגד מוי שלי והר שלי, שאלו על דעתו באותה שעה. אשר, שתה אפרוחה, הוי אפרוחים בני עניים נעזבים, את מזבחותך אדונאי צוורד, החוסים בצהל בתי קנסיותיך, אל רחום וחנון כדוש ישראל. למה הוא שוהה שם? שוהה רבי אברהם עם כמו את מוי שלי, היושב דומם בזווית וראשו מוטה לגמרה. מה תעמו של דבר שהוא שוהה כל כך ועדיין לא בא? כלום יודע אני, משיבו מוי שלי בכל נמוך ורוח נכאה. צהר לי מאוד, דובב רבי אברהם במר נפשו, לא נתתי דעתי לשאול באיזו אכסניה בן אדם זה מתאכסן. מה שמור? כמדומה לי שניו וולף, זה שמור. מה אתה אומר? דומה שכחו, הוא אומר מוי שלי בספר רפה. מאינו שניו וולף זה? אמת שאלתי לא עם איזה הוא, אבל איני זוכר מה אמר לי. כמדומני שנתתש באותה שעה, ולא אמר כלום. דברים אלה היה רבי אברהם מדבר בלחש, בעינו לבין עצמו ונתקר כמו פניו. אורדי לפקח את צהרו, היה נותן אינו בספר, אבל דעתו אינה צלולה. האותיות פורחות לפניו באוויר, רואה ואינו יודע מה רואה. עכשיו התחיל מתקשה באותו בן אדם, והרבה דברים בו נעשו לא תמוהים. אמת, כשראה אותו בפעם הראשונה, מיד היה לי בו סולד בו. מראה הוא נראה לו משונה, ואינב משוטתות, וכשהוא מדבר אינו מסתכל בפני חברו. אלא חסידותו של רבי אברהם, איך מראה עליו, שלא להרהר אחרי איש יהודי ולדורשו לגנאי מסברה בעלמה. ועכשיו, כשהוא שרוי בצער, ודואג להר שלי, מצאה מידת הדין מקום בליבו, ללמד קטגוריה על שניור וולף. ורבי אברהם התחרת על שהיה בהול במעשיו, עם איש שאינו מכירו ואינו יודע מיהו ומאין הוא, ותמיה על עצמו מה ראה על השוטות זו. דבר זה מרגיזו מאוד, והוא עומד ממקומו, ובא אל החלון ונשכף בהדועה חוצה. והנה שוד חמאס לנגדו. ציפור אחת נכנסה לתוך כן דרור, בפינת גג ופרסה כנביאה, ורבצה שם כאילו ירושה הולה מהוותיה. וועדה ציפורי דרור מהומה ומבוכה, המונים-המונים עפים ובאים מסביב, בעלי הכן השדודים לפנייהם, פורחים בהולים ומבוהלים קו וחו, ומצפצפים זעקת שבר, מתעזרים עוז ובאים אל כינם, אבל להריק יגיעם. השודד, שולח חושו מנחור, פוצה פה ומנקר ומנקר. רבי אברהם מתנודד ונירתה מן החלון, הולך ופוסע בבית המדרש, ומנענה בידו כאילו, הוא תורד מפניו מן בריאה שאוקצתו. אבל בכל מקום שהוא הולך, שם האוף השודד מרחף לעיניו, או שאחזרי זה שט לפניו במחזה, הוא מבהילו בפיו הפתוח ככבר, הוא מראה הוא הנורא. הוא מרתית עובה ועומד אצל מוי שלי, מעמיד עליו אינב, מחריש ושותק ואחר כך, פותיח את פי ועומר, רצונך המוי שלי, שתלך ותדעת מקומו, איכן הוא השייקץ? זה שלוש שעות אחר חצות היום אתה, והוא עדיין לא בא. מהר ולך בבקשה ממך, אלא הכסניות שם, אם אינו בזו, הלו תמצאה הוא באחרת. כך עלתה גם במחשבתי תחילה, אמר מוי שלי, מניח את מקומו, ויוצא מבית המדרש. מוי שלי נצטער אותו היום על העניין החדש שנזדמה להר שלי, שבשבילו עתידים הם להתפרד איש מחברו, אחרי ישיבתם ימים הרבה יחדיו, בהחבא וריאות. ברידה זו הייתה קשה לו מאוד, והרגשותיו היו מדיינות, ומנצחות זו את זו בליבו. אהבתו להר שלי אומרת, הרבה צערות ויסורים סבל כאן עלו וזה, ואתה ילכנה, למקום שהוא מתבקש בו שם הירווח לו שם. והערת עצמו טוענת כנה גדה ואומרת, עד שעד דואגת לתקנת חברי, דאגיל לתקנת עצמי, חברתו נעימה לי מאוד והיא רצון שהיא שער בזה ומקומו על ינח. ומייצר משונה מתחסד וסבט טועיבות בו, בא בספת חלקות באורמה וצביעות, כמכריע ואומר, אמת חברך ראוי לרחמים, אבל גם אתה מוהי שלי, ראוי לרחמים, שנייכם ראויים אתם לרחמים. אמת הוא גם זה, שהר שלי מדוחדך כאן בעניות וצרותיו מרובות. לרווח והצלה הוא צריך, אבל האלה טוב, לך שירצה, הרי ימציל אורווחה גם במקום הזה. היד הדולה איתי קצר. כך הימוי שלי מתפלל בליבור, ולא ידע מה ישאל ומה יבקש לחברו הנאמן. ובא, דאגתו, חברו שהלך ואינו, והשתיקה כל אותו הפלפול, ועכשיו אינו שואל ומהרר, אלא זה בלבד. היה, הר שלי. ודאגתו של רבי אברהם, עוד אוסיף היגון על מחובו, ונפשו נבעלה מאוד. מוי שלי חזר על החסמיות הרבה, ולא מצא שם את שניו וולפ. ועד שהוא סובב באיר ומבקש, שאלה פתאום במחשבתו, שם הנמלך, הר שלי בדרך ילוחו, וירד ללחוץ בנהר, ולשוט בו כדרכות תמיד, ושופו מי יודע. והרי הוא רץ בירעה ופחד, ובא אל הנהר וצופה ומביט על כל ספיבותיו, והר שלי אינו. עכשיו, התחילי בו מדמלו חזות קשה בכל פרטיה. הר שלי שד בנהר הוא קור לירוחבו, ונתייגיה, וצלל כאופרת במים אדירים. אתה הוא תבוע שם בבוץ סוף חבוש לראשו, ושרטנים נעשפים עליו ואוכלים את בסרו. וזה סירחון הנהר הרי מודעת זאת בכל הארץ, שהוא נוטל מבני אדם קורבנו שבעה כיסלונים בכל שנה. מוי שלי רוטט משמותו מפחד, ובכמלת הדונאי הלב נצנצה האחסניה הקבציאלית בזיכרונו ואמר אפשר שהר שלי הלך לקבל שם פנים חדשות מקבציאל ולשאול אותם על קרוביו. תקווה זו משווה הרגליו כיאלות, והוא ממהר ורץ לאותה האחסניה. יום הכניסה לבעלי ההגלות היה אותו היום. הללו עומדים להצטבעות לפני האחסניה איש שותו בידו ופניו זואפים. בכולם כועסים ורוקיקים ואלה פיהם מלא גם הסרסורים בתוכן. והם נכפזים ופזיזים טוענים ומשיחים עם עוברי דרך דודים ודודות בלשונם מראה להם מרחוק קרונות והגלות מקלשים את הסוסים ונשבעים בחיי העולם בזכנה מופעותיהם בינשיהם ובניהם בחיייהם ובחיי דיכול בית ישראל ומבטיחים נשיאה כעל כנפי נשרים נשיאה מהירה ויפה באגלה ובזמן קריב. כיוון שראו את מוי שלי, מייד כפצו עליו כל אחד משחול לצידו ומספר בשבח הגלתו ובקושי נשתמת מידם ונכנס בשלום לתוך הבית. הוא מחפש שם בין קהל הנושאים העומדים צפופים בהר שלי אין אינו נפשו מראה לו מאוד אבל יש עוד קצת תקווה הוא יוצא לחצר נדחק שם בין ערבובייה של אגלות וסוסים המטפחים לו בזנבה מלפניו הולך ונדחק והנה תמונה לנגד עיניו ותחיר אוכו זה שניור וולפא איש עומד שם עם אדם אחד אצל אגלה ריתומה בחפיפה תרוש ופנים נזעמים מוי שלקפה צובע אליו ושאל לו בין שימה אחת איכן הר שלי איכן הר שלי מה קורש ניאור וולפ באול ומבולבל כמי שניאור משנתו מעמיד עיניו במוי שלי הוא מתבונן לו שעקלה אחר כך הוא אומר לו בפנים מאירות המטנה עד שהגמור דברי שכתי עם יהודי זה שניאור וולפ נפנה עם היהודי לקרם זווית ועומדים שם הוא מתלחשים עוד מעט והיהודי עלה וישב על גבי ההגלה ונסה לו הוא שניאור וולפ בא למוי שלי ואמר לו בחיבה ובאמת אקספתיים עכשיו הנני אליך הם מורנו לי בין יכיר אר שלי, איך ענו? על נער זה על חברך אתה שואל מתאים שניאור וולפ קולו בנגינת השלשלת כאילו, אך אתה הבין דברי מוי שלי הפעם ידעתי מה אתה שך אר שלי שלך שם הוא, שם אצל שותפי אני בעצמי, הרי נמתחסן בזה והוא, כלומר שותפי שומעתה הוא מתארח אצל מחותנו אני הולך אליו מיד הדבר נחוץ מלמלא אותו היהודי שיקווה נקצת כבר הלכתי על שותפי ואתה לא הייתם מוציא אותי בזה מה זו לך? שחק לך היום וואתה בעתך שלא להעביר המועד אתה הרי אני הולך אם רצונך, בואי מי בו ונלך, יחדיו דברי שניאור וולפ הנעימים הניחו דעתו של מוי שלי ונתרצה להלכי מו וסמחה רבה שניאור וולפ הולך דרך מבואות שרים ורחובות הכלכלים ומוי שלי פוסע אחריו וחושב עליו בלבו מחשבות טובות שהוא איש, חונן וגומל חסדים רוחו נמוכה ומדבר עם קטנים בכן ובניימות הקדוש ברוכו ישלם שחרו כאילו נעה האחר הוא הכנסרו למה הוא מן האישוב מדבר שניאור וולפ בינו לבין עצמו בתא עומות לאחר שהלכו מהלך רב ויצאו את העיר ותוך כדי דיבורו הוא הופך פניו למוי שלי מסתכל בו ואומר לו בנחת וברצום כנגד שותפי אני מדבר הלך להרגיע לו מחוץ לעיר למה אתה עצב בין יקיר עייף אתה עוד מעט עוד מעט ונבוא לבית הכברות הראו לפנינו אמר מוי שלי ברוגז מקוצר רוח ויגיעה בדרך את הפקנה והמתן עשרי המחכה מפייס שניאור וולפ את מוי שלי ונותן לולק כך טוב מה אכפת לך שותה שבעולם אם אתה מתייל מעט ראה מה נעה אילן זה מה נעה שדה זה מה נותנים ריח חגבים מנטרים צפרדעים מקרקירות וציפורים מצפצפות צפצפ צוף ווי שלי סוכק ופניו מצבין אתה דעתי נוחמכה ארחמך ואומר שניאור וולפ בפי חנף ולמה אתה דוחק כך את השעה כל מחשבות לבך רק ללמוד ללמוד כל היום אדם בשגם הוא בסר צריך להנות גם מהעולם הזה לחד עודי ועד שהם הולכים ומסיכים זה עם זה הגיעו לאחורי בטקוואות שם פגעו באגלה אחת על גבי יושב יהודי אוכז העבותות בידו ברפיון ואסוס פוסע פסיעה קטנה כרצונו לא הספיק מוי שלה לתם דעתו על אותו האיש תפס שניאור וולפ באורפו והתעילו לתוך האגלה וגם הוא אחריו היהודי דופק אסוס דוהר והאגלה מרק קידה סוף פרק הי בספר השלישי בספר אמק הבכה מעט מנדלים אוכר ספרים ספר שלישי פרק וו ספר שלישי בספר אמק הבכה מעט מנדלים אוכר ספרים ורבי אברהם פוסע והולך אותה שעה בבית המדרש מיצר ודואג ומחכך את מצרו תוהה ואומר ריבונו של עולם מה זאת הילדים היכנם האחד איננו וגם זה הקטן הלך ושוהשם כל כך לא דבר רקו ותמה תמה מאוד הוא בעד החלון ועומד ומצפה ואין כל ואין קשב אימה חשכה נופלת עליו וליבו מהרער דברים מבהילים והנה ראש ציפור תס לפניו בזו ועיניים לאהטות ובכמת רצח רבי אברהם עוצה מנב מראות צלמי בלהות אבל אין להיסתר מפנהם והוא נותל את מקלו בידו וממאהר ויוצא החוצה רבי אברהם עובר בשוק צועד בכל כוחו ולקרתו איש צעיר אחד ממקיריו והאיש כבין שלושים טוב או רואי עם יפה עיניים ובוא תעיר פניו לבושון נעה ונוסח תפירתו כלאיים לאזית ויהודית יחדיו כיוון שראית רבי אברהם ממהר ורץ עמד לפניו בטרך השתומם ואמר לו לאן הרגליים רבי אברהם מה כל החרדה הזאת מר מפש אני היום משיבור רבי אברהם ודעתו את מעט אכן פגישתך טובה לי נזכרתי שיש לי דבר אליך אבל לא עכשיו רבי רפאל לא את לדבר עכשיו ועדיי בדבר שידוך לשדך אותי אתה מבקש אומר רפאל בסחוק של חיבה שמעת רבי אברהם מה חידוש היום בשוק התגרים גדליה ואכן בני מקרוחה אתה הופשת את הרגל שמואר רעה ברוך דיין אמת אמר רבי אברהם מנענה בראשו ותוהה שמיתך התופעה בלא את ומעלתו מה יפסלתה לא יפסלתי כלום אומר רפאל קורץ בעיניו ומאכם ספתיו בלאג השעננים אני מראש ראיתי את הנולד וידעתי שסופו יהיה חך ולפיכך לא הנכתי מה אותי על קרן הצבי הזה את שטרותיו שזקף בהן סחר סחורתי במלווה מחרתי בפחות להמלבים ברבית ועדונאי בעלי הסחורות בלודג' ודאי לא יתראה מועלי עכשיו בשביל כך אתה יומרנו לרבי אברהם מה אוגמת נפשו זו לצערו זה שמה אינינה ובוא איתי לביתי ושם על קוס חמין נדבר ברחבה היום לבי טוב עליי עניין זה שמטרידני אותה שעה אין לדחותו אמר לו רבי אברהם ולכשאגמור בעזרת השם עבו מיד אצלך עכשיו אם לביתך אתה הולך בוא ועלבי אותך אצל ההחסניה הקבציאלית נפתר רבי אברהם מרפאל ונכנס לשם אדונה ימייך רייזוני אמר רבי אברהם בנעימה כשנכנס לתוך חדרה של רייזה בשעה שגמרה מליחת בשר והתחילה בניתוח הדגים ליום השבת מהו חבר רבי אברהם אמרה רייזה מניחה את הדגים ומעבר את חותמה לאורך והעברה וכינוח כדרגה ראו זה אורך טוב לא קיביתי לו זה חמה לא זכיתי לראותך אצלי וכי נעלך רבי אברהם לעשות כך אתה שבנה התריח עצמך ושבנה בכבודך ימים רבים היו רבי אברהם ורי זה יודעים ומחבדים זה את זה בעלה עליו השלום היה בחייו מן המתפללים בבית מדרשו של רבי אברהם ומאנשי שלומו ורי זה עדיין היא מתפללת על מקומה בעזרת נשים שם במועדים ובשבת שמברכי נחודש ימי המיטה של בעלה ושל אביה ואימה היו נזכרים לפני רבי אברהם להדליק בהם נרות וללמוד פרשת משניות ולהתפלל כבריהם כזמנה בכל שנה ושנה והיה מקבל על זה ממנה שכר טוב וחוץ מזה היה רבי אברהם רגיל לבוא אל ביתה פעמים בשביל נדבר לדבר מצווה ופעמים בשביל לראות שם את פני האורכים ופעמים לא בא אלה בשבילה לראות את שלומה ומאמת פרנסתה רי זה הייתה מקבל את פניו תמיד ומחבדתו ביין ומתמים שומעת מפיו דברי תורה ומוסר בנחת רוח ומספר את אימו על מן הגאה עבות והורכות חיים בימים הראשונים לידע ולהודיע שבזמן הזה הכל משונה ואינו חך כבימים ההם כן דיברת רי זוני לא ראיתי פנאיך זה כמה מגמגם רבי אברהם וישב על הספסל אתה הבתי אין זה אלא מה עשה ניסים אמרה רי זה בנהימה כדרכה ועדי דוב מתבייר מחשב תלע עצמו בעילן או נפלאות גדולות מאין אלו נעשו בעולם הנה באתי אתה פתח רבי אברהם ואמר אתה הבתי חכו רי זוני אמרינה לי שמה ראית את הבחור הקבציאלי הרי הדת במי אני מדבר באותו הבחור בנו של בעל התפילה של רבי לייזר ינקיל עליו השלום היום בבוקר הלך עם איש אחד על מנת לחזור בקרוב ואין אינו אוי ציררים החזוני צעקה רי זה בכל נורא תספוק את כפיה מה לך צעק רבי אברהם עומד ממקומו נבחל ומשתומם אוי בקיצון נחרטו ימי נאוריו סופדת רי זה בניגוד של קינות אמנם לי ביאמר לי שאין הדבר כפשוטו וצרה קרובה אתה ברור הוא קשמש קשה לטבע חובל הלווי שירדו חיים שעולה שנייהם ביום אחד אלוהי ישראלי מה מה את רי זה במי את מדברת אמר לו רבי אברהם וליבוך חרד מאוד אוי לביבה לביבה מנהמת רי זה בכולה פתאום הוא בא יושב לו עם שני יהודים הרוח ידעה מיהם ומי אביהם ואוכל לביבה כלום קובעים הם שיזמינו הוא לסעודה והם הרי לא ותרנים ולא נדיבי לב אם יהיו מרקדים הרבה בשחר הסעודה והפחיתו כמה פרוטות ואת הפרורים שנשתיהו על השלוחן נקלו ונתנו בכליהם ללא היה נראה כל המעשה הזה מיל לך תחילה מה זה מה המעשה הזה דוחק רבי אברהם מצפה לשמוע סוף דבר ומה אתה שואל אמרה רי זה ודיבורה עבר מכל נהימה דקה לכל אב ונמוך ואם לי לא נראה הדבר מה בכך וחיזות הפעם הראשונה לי בחיי שלא נראה לי אף על פיכן יצרי היסיאני והתיתי עוזני לשמוע שמה יגונה ולאי דבר מה האחנה אמר שם רבי אברהם בספריכם אישה להותה המעשה ריזוני עיקר המעשה דוחק רבי אברהם מייחל לדברי רי זה וחילו חכו אישה אינה אלא אישה אמרה רי זה מורידה את כולה במהל האחת במהלות הנגינה ייסיאני יצרי בשעה שאני נותנת על השולחן לפני אותם בני אדם לשמוע מה מדברי שיחה שביניהם לחישתם וקריצת הןיהם ומרעף ניהם נראו לי משונים שניים שלושה דברים שהגיעו לאוזניי לא ישרו בעיניי ולביא אמר לי חטפנים הם על היתום הם מתלחשים ולנפשו הם אורבים עכשיו אתה מבין זה לך התעמה של הלביבה אמרתי להזהיר את היתום את הבחור הזה אבל עד שאני עושה הנה והבחור איננו ואחרי חול אלה הרי כל עצמי איני אל האישה מה אני ומחיי מוח חתול מוכי מה שנכנס לתוך אוזן אחת מייעד יוצא מתוך השנית אוכל רגע הכל נשכח ולא וקשטיב עוד אכן אתה נודע הדבר מסיימת רי זה בזהיקה גדולה וכולה חוזר ועולה מנהימה אבא ודי הרשעים האלה חטפו אותו מתח התופע ימותו שנייהם בשעה אחת ליביל ליביל היתום העלוב לבחור הנחמד הזה אוי רבי אברהם רבי אברהם מה לך רבי אברהם פניו חבו פתאום כפני מת זהה קרה מבצבצת ועולה על כל גופו דמעה ביניו ואין בוחר לעמוד על רגליו בי האבון נהנח רבי אברהם במרירות וידיו על ראשו וואי וואי מה עשיתי איש זר הייתי לא נודע לי מהו ומאין הוא ומסרתי בידו את היתום הנעזה ואת הילד האומלל הזה ואני הלא ערבתי את הנער מה תשתוחח ומה תהמא מדברת רי זהה לב רבי אברהם ומשתדלת לנחמו לא אתה נועלת ולא אתה חתתה מסתמה זה גורלו וזה רוע מזלו מסתמה אחך נגזר עליו משמיים אין צרור נופל מן הקורה עד שנגזר עליו הגזרה אמרי אין שי וטבר זה בוודאי כתוב כתורה לקרוא אותי כדאג ראו יני אני זכן שותה מעריך רבי אברהם בקינותיו ומחייב את עצמו בידי היפקיד לאיזר ין כל הלב השלומת בנו הקטן ומת בתקווה הטובה שאני אשגיע חלב ואני אהיה לא לאב ואתה אוי לאותה אשגחה אוי לאב זה שכמותי רב לך לצער עצמך כל כך מה איתונן אדם חי מה יעשה בשר ודם חזק, חזק רבי אברהם מנחמתו ראיזה בדמה וכל בוכים ומזמינתו לשב על ספסל היבני יצאק שם העב ולא ינוח בשלום על משכבו בקבר כך קיימתי את הותחתך לא די שהיה בני רוב ימיו בצר גדול וצמא ועירום ולא ריחמת עליו אלא אתה בעצמך כפת את האותו עכשיו ומסר את האותו ביד החזרי קצון לטובך ומה השיב לימו ההלמנה השוממה כשתבו אליי סופדת וצועקת ותדרוש מידי את בני שגדלתו כאף רוח וסבלה על אבצר גית אולבנים משבר נופל אחריכן על הספסל נותן שתי אדיו על פניו ומשתתק ויושב כאבן דומם ובבקשה מכם מה תומרו עליו פתחר איזה פיה בתוכחת מוסר מנענת בראשה ודומאות נושאות מעניה אדם אינו רשאי לצער עצמו כך ומכל שכן גבר יהודי למדן ויודע משכתוב שם ועם איש כך אישה מה יש להתראה מלאה תשכוחכה כנקבע במחילת כבודך כנשים בשעת קריא התקינות אתה חס קרא באמצע דיבורה משתוממת ובהולה מרעש פתאום מה הרעש ושבירת הקלים האלה קצתי בחיי מפני הזבעות והמאומות אך שבירה ורציצה כתישה כל היום אין לי מנוחה רגע אחד בעולם הזה ריזה נחפזת ויוצאת מחדרה ונתקלה באיש אחד מוטל על קלים בקרן זבית ומתוך שהיה ממשש באפי לה הפך שם ספסה למקדירות ופכים וכלי נחושת על גבור בבקשה מכם מה אתם אומרים עליו גערבו ריזה בן זיפה לא מצא מקום אחר לא הולך בלותיו אלא כאן בזווית הפיילה זו מי כאן, מי בתוך כדי דיבורה שלא להמתין לתשובה כופפת ריזה את ראשה ומשפילה לראות בכבודה ובעצמה מי הוא זה הממשש באפיילה היא רואה ונשתוממה סופק את קפיה וקורט בכל נהימה גדולה רבי אברהם מהר מהר רבי אברהם רבי אברהם הקיץ כישן ויצא מן החדר הראו לפניך צועק את ריזה בן שימה אחת ומורה בכל חמש אצבעותיה הרשלי קורא רבי אברהם מבולבל ומשתומם הרשלי עומד מרעיד בחפיפת ראש כתינוק ששרח שהוא מוכן לפורענויות צריך אתה בחור נהל לברך ברכת הגומל שיצאת ענקי אמרה רי זה כלום חייו אני מתנצל הרשלי הוא מרתית הרי הפכתי את הכלים האלה בשוגג לא כן שיקץ אמר רבי אברהם רי זה אומרת כנג את זה שיצאת בשלום מידי היהודים אני יודע מה אתה שך מה עשו ליהודים ואיזו יהודים אומר הרשלי מחופף עצמו מלקט כלי הנחוש את הפזורים על הקרקע שומעת עד הופך רבי אברהם פניו לראי זה ואומר לה בלכישה הוא אינו יודע חוששני שהיינו חושדים יהודים קשרים בטבר שאין בהם הליחשוב אדוני לנו עבון דיבורים בתיילים במחילת כבודך אמרה רי זה בעקימת שפתיים אם כן הלביבה מה אתה אמר ואלו הדברים שכלתה עוזני החלום אינה מלחלו שאלנו אותו את הבחור הזה איכן היה כל היום הם מורת עלי שיקץ איכן היית הכל היום שואל רבי אברהם את הרשלי מה לך ולקיילים האלה שאלה אותו רי זה אףי מה לך ולדברים שאינם שלך הרשלי יעמד מבולבל קובש פניו בקרקה ושותק מה זאת וזאת מה היא כראה רי זה הוא מראה לו להרשלי בעץ בעה על סמלת אישה שחוציאה מבין החפצים בבקשה מכם מה אתם אומרים עליו תן תודה בחור מה מה סמלה סמלה תישה אנחנו אתה רבי אברהם אין כוח בכלל לעמוד על רגליך אמרה רי זה ברחמים בואי חדרה ותאום מאומה גם את הבחור הזה כך עםך ויסעד לבו ועדיי רעבו ולאחר שיוכל ויסבא יספר לנו הכל ונעידה סוף פרקבר בספר השלישי בספר עמק הבחר מה את מנדלי מוכר ספרים ספר שלישי פרק זיין ספר שלישי בספר עמק הבחר מה את מנדלי מוכר ספרים המעשה בהר שלי ככה היה שניור וולפ יצא עם הר שלי מבית המדרש והלך אימו להחסניה הכפה ספר שלישי ספר שלישי והלך אימו להחסניה הקבציאלית שהוא מתערח שם החסניה זו תשועות מלאה בכל יום מהמון עוברים ושווים שיירה נכנסת ושיירה יוצאת והיום החמישי היא הומייה ביותר באותו היום מתבקשין על עסקי שבת שממשמשת ובעה יהודים תרודים ובהולים פרזים ונכפזים מפני שהם מתיירים שם היקדרי גסטן והיא ימצאם עסון בדרך התפקי ההסדנה ישתבר הגלגל תתפך ההגלה ותשתקה בתית עם כל היושבים בה הקטנים עם הגדולים או הסוסים יחרו והיא פלוחהס ושלום יבואו לביתם ערב שבת עם חשכה או בלילה נכנסים לאכול בלוקשין ובשעת הבעלה הגדולה זו בהחסניה הקבציאלית שכל אחד מעוברי דרך חרד לנפשו ואינו נותן דעתו על אחרים ישב לא אצל השולחן בייר כתה הבית יהודי אדמוני וערך הזכן ובזהיאת אפו אכל לתאוו לביבות אכל הוא גדושה וכיתור עולה מתוכה כתימורות עשן אכל בחוונת הלב לא אס במטינות ובישוב הדעת כמומחה בהלכות אכילה מי שראה אכלן זה בעבודתו מיד אכזו בולמוס ואפילו חולה שנפשו קצה בלכם והרופאים לא הועילו לא חלום תעבת אכילה אינה אלא זו לראות רעבתן שהוא עוסק באכילה לשמה בכל מחשבות ליבו הוא רמך עבריו שניור וולף בעל יהודי זה גחן ולחש לו באוזונרו והיהודי שומע בעיון מניח את הכף ולא אס בנחת ולסתותיו כמעט שהן נעות ומתוך פניו הסוחקות ניכר שנהנה בליבו הנעה מרובה הר שלי עומד ממתין ומצפה מרחוק ולאחר שעה קלה רומז לו שניור וולף בעץ באו והלך עובה אצלו בעיניי טוב אתה אומר לו היהודי בלשון רכה ומזמינו להישב אצלו מובטחני שתמצחן גם בעיני גיסי המבקש מלמד יודע תורה בנו הקטן אלא גיסי ההחסניה שלו רחוקה מזה הסתניסו ונפש יפה ולגן שעשויים ואביר צח וצריך מיד אחר הסעודה נלך אליו וגם אתה תלך עם אנו אנו אין לנו אלא שירא אותך בעיניו ושאר הדברים נגמור בעצמנו הכל יתיישב עם ירצי השם כדוואי הוא טוב הוא לעת אתה בוא עוסעוד עוסעוד בשלום השיב הר שלי כדרך שהכרואים לסעודה משיבים לבעלה בית מפני הקבוד בוא עוסעוד באמת אמר היהודי בסבר פנים יפות רב שניור וולף התריח נעצמך בכבודך ומור ללבלת הבית שתגיש לפניכם מתעמותיה ותוכלו ישר כוכחה מסרב הר שלי ומודלו כפי נימוס דרך ארץ אף על פי שהוא רעב ונפשו ריקה אם כן, הוא אלנה ותעומת זאת אומר היהודי ונותן לתוך ידו של הר שלי לביבה גדולה ממולעה בגבינה ומרובחת בחמאה פלת הבית קורש שניור וולף לרי זה העוברת על פניו ברע בצבחה וחף הקדרה בידה ובבקשה מכם מה אתם אומרים עליו מסיימת רי זה בדרך ילוחה את דברי שיחתה עם אחד מעוברי דרך אמרינה לי בעלת הבית יש לך מאומה לאכול שאל לשניור וולף יש לך מאומה חזרה רי זה על דבריו בניגוד מה מאומה המתן שהאחרת שאל כל צורקה אבל רעב אני חוסינה אותני מה תתני אני מה תתני כלום את רוף נפשי בחפי ואתן לך לאכולת בשרי לפי שעה אתן לך לכם עוצנון בבצעלים ושומן אמרה רי זה לא תשת אינה לשני יהודים אלה ולהר שלי היושב עם העם ואוכל לביבה בנחת רוח פניה והולכת לה למקומה כיוון שמקבל שניור וולף מנה יפה של צנון כמדובר והתחיל עוסק באכילה בכל פעה הרהר שלי חובה לעצמו לפרוש ממנו לשעה שאין מביטת דרך ארץ להסתכל בפני אדם כשהוא אוכל והלך ועמד לצד אחר בבית מאומה הוא דחיקה מיוצאים ובאים שהודפים בצד ובחתף ועד שהר שלי עומד ושומר עצמותיו בפני המזיקים היא בית מאחר אוהב וראה והנה היא בילה באה בפתר כזרם אותי החבר בכל גופו ראה פניה הכירות פני החותו וההובב מחמדי נפשו כל בעלי קבציאל ובשותיהם ובניהם נראו לו פתאום במחזה ושכח באותה שעה שהוא גר בעיר אחרת ומתוך רוב שמחה ובלבול הדעת כפץ ופשת ידו ונתן שלום לביילה ביילה דוחה את ידו הוא מרמזת לו בזכוק קל ובדחייה זו שאין שואלים בשלום אישה הר שלי פניו דימין מבושה ופונה קוב החול לראות שמה הרגישו בו אחרים בשעת כלכלתו הבאתי לך מתנה אומרת בעלי הוא מוסרת להר שלי חבילה קטנה עםך נתנה לזאת בשבילך והיא וכל בני ביתה דורשים שלומך בתוך חבילה זו נמצא זוג פוזמקאות ישנות והכוויהן מתולעין קטונת באד ישנה קרוכה על קפות המסורסת והעשויה המאותה של אביב והתקיפול על שולה הסביב הר שלי משתעשי הבקטונת הוא בפוזמקאות כאילו ניתן פליהם ונסעו שלום לא מביתו וממולדתו כל תליה ותליה להן מספר לו תולדותיו מי התליהו ובשביל מי התליהו מה הרגיש לב עושה הוא בשעה שהתליהו בכל תפירה ותפירה מגילת ספר כתובה עליה עלק קפות אותו התבונן ונתמלו אינה ודמעה עיקונין של אביב נדמה לו זכר את פנה בחולניים והצנומים ואת קולו הרוטט מדבר אליו בשעה שפרש ממנו גונח ומתנח בני ואומחר והפרידה היא סוף כל אדם הוא עמד ומתבונן לו וכל קורא אלא במחזה מעולם הנשמות כל אביב מקונן ואומר אוי כמה ייסורים ועינויים ומיני פורענויות סבלתי במחיי ומה היה בסופי את רוכי לקח אלוהים והאדמה את גבייתי ואת קפותתי הבלוע זה חלקי מכל המלי ככה תבני ולבוש אותה לאורך ימים באילה מספרת להר שלי שאוויה ואימה העניים ומחוזרים פרנסה שלחו הלכיסלון להיות משרתת אצל אחד מבעלי הבתים והואיל והיא נוכריה במקום זהה היא שואלת לו שמה הוא יודע ההיכן שערה שפות הוא מקום ועד לדלת ועם רצונו יוליכן הבעצמו לשם הר שלי נתרצה לה באהבה וברצון והסיח דעתו משניור וולף ושותפו ומעניין המלמדות שהציעו לו ובשעה שהיה שניור וולף עסוק בהחילת צנון ואותו היהודי חברות צלל בקערה עם לביבות עד התאום פרחו להם היונים ציעלים האלה מתוך האחסניה והיו מתיילים יחדיו ברוב נחד בחוצות קיסלון שנייהם מדושני עונג וניהנים מאוד הזכרונות הנעימים הגעגועים והאהבה לביתם או לעיר מולדתם הלהיבו את רוחם ובראו להם נבספתיים בושע זו שהיו מתביישים זה מפני זו לשעבר במקומם כאשן קלטה כאן בעיר נוכריה ונתנדפה מליבם הר שלי פיב כנחל נובע מדבר ואינו פוסק שואל על כל בני משפחתו ועל מה שנעשה בקבציאל והכול בערבובייה נושחך אפילו איזו של גרשון המלמד הופרתו וחתנו של שמשון בעל החוטן ועיר בן סוסי של נוח שואב מים ועגלו של ליזר הדבן ולא באמות אלו בלבד אלא אף גג ביתו של חיים אחרום וגדר קנים רצוצים של ירוחה מקטן וחיוצה באלה דברים שאין בהם רוע חיים בעהבה זכר ומה עניינם של גופים דוממים אצל חיים מדבר שיהם מתגעגיה להם ברחמים ואלה זו לא על דעתו של הר שלי ולא על דעתה של ביילה שניהם נמשכו אותה שעה שלא מדעתם בחבלי אהבה לכל הנמצאים בחוג עולמם הכל קרובים אליהם אהובים ונחמדים ואף הדוממים, חיים וקיימים ליבו של אדם ים גדול ותהום רבה ובחקר תהום זו מי תלך כשהגיעו החביבים האלה לשר השפות וראו אותו בניבולו בכל שעונו והמונו מיד נסתלק מהם הדיבור ונשתתכו לפניהם נגנה הספסוף גדול של בני עוני והמון צורות ופרצופים משונים דומים ונפוכים מיני ספתיים ולסתות משונות וגם חתתים ואווהבויים מצחות מזהים ומפוחמים צורות מחוארות וצורות נעות שהעניות מן נבלתן כמו שות ומקומתות בלא עת ארבוביה של גופות כפופות ועקומות וצנומות חסופות ועתופות סחבות וסמרטותים רגליים רגלי עוני פעמי דלים הקיבות מגולים בהונות ועצבעות מציצות מתוך נעלות בלות וסמדלים מסומרים ושם בלבו לשנות וכולי קולות משונים אבים ודקים דקים שבדקים סרודים ומרוסקים פיות פתוחים וגרונות מגרגירים וקוראים מי בראש ומי בינדנו דברים מי ביתנועה קטנה ומי ביתנועה גדולה כל אליהם מהכנופייה העניה קטפנים סבלים פועלים וסחירי יום ארחי פרחי רעבים עוצמאים בטולות ובעולות בעל ונשים שהיו בעלות בית ונתרוששו העניות הוויעתן לשוק זה להתמכר שם למשרטות ולמניקות ולמבשלות והנה רעש וצבחה פתפות ונהימה לשונות מקשקשות כזוג ופיות מהגים ומלאגים מלאיזים ומלאגלגים ומי שהיו בעלות בית נהנחות ונהנקות ומקנחות את חות מהן ואי נהן נשים שרסורות רצות מבוהלות כמלאכי חבלה בין נפשות ומללות אלו זו בעה וחוטפת אחת מן הבטולות כמו שחוטפין טרנגולת ומוליחת אל אחד המקומות וזו שווה ממקום אחר מלאה חיימה וחואסת על העולם כולו אופלונית עומדת ומדברת במתק ספתיים עם נשים אשירות מבנות העיר מקלסת את מיני זכורתה ומונה את שבחיהם אשת חייל זו מומחית באפיית חלה ורחוק מפנינים מחרא ובטולה זו מהוללים בשערים מעשה ואישה זו בקייה בלחוד בשול שאין בכל העולם דוגמתה לא בשלה בבית אחרים ימיה אלא בבית בעלה והלא אשת רבי צדוקי אשתו של רבי צדוק הבטלם ילדנו את מממים האלה ראו, מראה משונה זו כן, תמוהו, נבחלו נתבלבלו ועמדו מראידים כבנייצון בשער השפות הזה העיר שלי ניתור ומחשבה על טעה לי בו שאין מן הגו עם שניור וולפ מן הגדרך ערץ שהיא ניכה והלך בחשאי וזה ממתין לו שם אבל מיד לימד זכות על עצמו שעשה כהוגן בילה הרי היא בתעירו שכנתו הקרובה אתה בעל עיר נוכריה ואם אין הולה מילה כאן ומכן, צדקה עשה שנתפלה להראות לפנר את הדרך אמת, צדקה עשית שנתפלת עלה אומר לו לי בו ומה עשך הרצויים לטעה כשיצאת הידי חובתך מה לך פה? מהר ושוב להחסניה שמה לא ימתי לך שנור וולפ ויסע משם בחז ותפסיד את המלמדות מהר שלי לא די שאינו מזיז עצמו ממקומו אלא שאינו חושש גם לכך שם היהפסיד יודע הוא שבילה היא הסעור שבהיסע בשבילה יתעכב כאן והפרידה ממנה קשה לו מאוד ואף על פיכן אינו מודיע להימת אלא מתעקש ונותן לזה טעם אחר כדרך פני האדם להאפיל על עבירה בתלית של ירעת שמיים שהכול מאית הבורית ברחשמו אם הוא יצונו של מקום שיהיה מלמד הרי ייתן בליבור של שנור וולפ שימתין לו ואם לב הרי משמיים יקבו הוא כאן אצל בילה אכיוון שכך הוא נשאר לו הר שלי ברוח שוקי טע אצל בילה ממתין לראות מה יהיה בסופה ואישה אחת מן הסעור שורות בעל בילה ואומרת לה בספת חלקות ביטי טובה את בעיניי מאוד ונוסאת חלפניי מכל הבטולות בזה מיולכי אימי אין הג אב יחל מקום אין וחתך שם יהיה איתב לך ותוכלי ותשתי ותכיי בניימים עם אחת הסקילי בילה הלכה אחרי האישה בסמך מבקשת את הר שלי שיהיה לך מיד להחסניה לפקח על כלה המונחים שם בזווית הר שלי נזדרז לעשות רצונה ובשעה שהיה ממשש בזווית באפעילה הפך את הספסל ואת הקילים שעליו ויצע רי זה מחדרה בהולה ומבוהלה וקראה בכל גדול סוף פרק זין בספר השלישי בספר אמק הבחר מעט מנדלה מוכר ספרים ספר שלישי ספר שלישי בספר אמק הבחר מעט מנדלה מוכר ספרים השולחה נערוך בבית רפעל ועליו מינים האחלים ומתאמים יאין וחוסות כמו בליל פסח הכל מתוקן לסעודר ורפעל יושב ומ�מתין לרבי אברהם ובאמת בליל פסח בליל אברהם ובאמת ראוי היה לו לרפעל לעשות היום משתי ושמחה הגדוש ברוכו הציל אותו מיד גדליה חנבני שקספו וזהבו נמסו כמו מים הרבה נפלו בעצומה ועבדו והוא יצא בשלום רפעל ובלינסקי עם הולדתו עיר קטנה במדינת פולים וזה כששנים בגירתו בחיסלון בשביל שנתמנה קומיס על מיני פרגמטיה הבאים על ידו מבית המלאכה בעיר לודג' קיסלון מפורוסמת מימות עולם למקום משחר שכל בעלי חרושת פונים לשם איש במיני סחרתו מעשה ידיו לא בשביל שיש בנמל או בית ועד גדול לסוחרים שערי סרחון יעורה שם עוניות לא יהלכון ובמות החמה ממיו מדלדלים כל כך עד שאינם מספיקים לכדי קיבוי הסריפות בעיר ונעשה מרבץ לחזירים שטובעים בו ברקק עד ראש חותמם ופעם אחת היה מעשה וישקימו אנשי קיסלון בבוקר ולא מצאו את הנהר פשע צרחון את הרגל ובלילה נדעח מקומו ונתעלם דבר השמיטה הזה עשר הראש גדול בעולם אוכרו זה נפיק בחייל בכל כתבי העיתים אין סרחון עוד סרחון ברח ואיננו לא היו ימים רותים אחרי בריחה זו נמלח סרחון כדרך כל פושטי הרגל וחזר למקומו ובלעבטים חזרו ונתנו לו לפיקדון את כל טובם את השופחים וחיוצה באלה הנמצא אצלם ומכאן ולהבה הוא מקבל ומחזיר להם מי שלהם באמונה אף בית ועד לתגרים אין בחיסלון יהודים מתכנסים קיטות קיטות ברחובה של עיר ונוסעים ונותנים בכולי קולות ובמקום שולחנים ובעלי כמטורין יוצאים ידי חובתם במלבים פשוטים נותני כסף ונשך ובריבית קצוצה לחודשים ולשבועות שאינם גרועים מאותם השולחנים בקרחים הגדולים ומונים הערבית לסדר פרשיות התורה הגדושה בכל שבוע ושבוע ואינם טועים חס ושלום ולמה זכת הקיסלון לשם גדול בעולם לא זכת האלה בשביל זה שהיא עיר ישראל ביהודים מרובים הים והנמל וחיוצה באלה כאינם נגד מוכו של יהודי שכוחו וגבורתו מלא עולם הנסתרות והנגלות והוא יודע ואין דבר מאלה ממנו יהודים שם מרכוליס זה מרכור המלאך הממונה על המשחר שומת היהודית קובעו לאחורי ראשו ואיצה נפלאה נראה המקמתת מצחו ועניין חדש בא לעולם מתחכחו מסלצל פעת זכנו ומיני שחורה יש מעין כמו מאפר יצמחו והקיסלונים הרי קובעם שמות תמיד עת מצחם הם מקמטים ומתחכחים בהאהבה בכל עת ובכל שעה קיסלון מקום עסקים הוא ושוק טוב למי שאינו שותה ויודע להיזהר רוצה אתה להרבות בעיסק לכל קיסלון ואם פלוני אפשות לך פעמים את הרגל מה בכך כלום ספינה היינו הכ ואין ביניהם אלא זה ספינה כשנתרפע הרי נתרפע ואין לאחר מה עשה חלום וכאן לאחר פשיטת הרגל הניזוק עוד משלם שחר תרחה לאותם מיני בני אדם מחברי הקדישה מתעסקים בו ובוררים לא פתירה יפה ואם רפעל עשה שש שנים בחיסלון והתקיים ולא נפגע אפילו פעם אחת מלמד שביקר חיום רפעל זכה לשם טוב בחיסלון והוחזק לאיש נאמן אנשי המקום קראו לו בפניו בשמו רבי רפעל להודיע כמה נכבד הוא ביניהם ואף על פי שנראו בו סימני מסכילים מבני הדור החדש נהגו בו הקיסלונים כבוד והאלים הוא אין מהסקלתו בזכות זכורתו הקסף והמסחר מתער אפילו ממזרים ואין בני אדם מדגדקים עם הסוחר אפילו בעבירות החמורות ביותר הכל מכו לו הכל שרוי לו וכל שבועות ויסורים בתיילים ומבוטלים למפריע והיינו צריך לבקש עליהם התרה ולפי שרפעל היה היו רבים גם מבעלי קיסלון העדוקים נותנים דעתו עליו להסילו בנותיהם הוא היה מאותם פירחי השכלה בדורו שמילאו קריסם בתלמוד והתחילו ללמוד תנח ונעשו מסכילים נסתרים אילו המסכילים עליהם השלום לא נבדלו משאב נישראל לא במנהגי דת יהודית ולא במלבושם אלא היו לומדים תורה ומתפללים ערב ובוקר וצהריים נותלים ידיהם ומברכים ברקת המזון ונזהרים בציצית ובשאר דברים כי יהודים גמורים לא היתירו להם אלה דברי קטנות כגון לדלג על פיוטים ידויים להשיג על מילות קשות וזרות בהם ועל בניינים ומשקלים משונים שלא כמן הגלשון ולעיין בכתבי הקודש עם תרגום השכנזי לקצר קצת בגדהם האליונים ופעת ראשם ולסלצל בשערות זקנם ולמנוע עצמה בשבתות מאכילת תבשילים תמונים היא בעוד יום ובשביל כאר היו מרננים אחריהם וחשדו במינות מזכילי הדור ההוא הם הלמד ובבים שבהשכלה למריטאין היו יהודים פשוטים ככל המונם בלשונם ומעלה להם אבל אלה לאהם אכו יודע הגיגם ואת כל הנעשה בקרב לבם בהגיגם בערה אש אש אהבה לכל יושבי תיבל כל בני אדם אחים בין שהם בניברית ובין שאינם בניברית צפו בהספקלריה של דמיונם עולם חדש בתהילת יצירתו עולם חסד ונעה ברוב פלאות ונפשם מאמנת ומצפה לא ירחו הימים ואורות מעופל יצאו למזל טוב הארץ כגן עדנטי יהיה לדרים עליה במרום ילמדו עליהם זכות ויזכו כולם בערה לישועות ונחמות המזכילים הראשונים האלה היו לעגודה אחת וחיו בהחווה וריאות כחסידיו של רב יחד אלא תחת משקה שתו בצמה דברי נביאים ודברי שיר, משל ומליצה של בעלי הלשון בזמנם היו כשיקור עברו יין משיחה נעה ומפני כל שוטה בחרוזים ואף הם ניסו את הנוצא וחתבו מליצה אגרות שלום לההובים וידידים, מתרגשים וקורים הו ידידיי אההה מי שבא לחסות תחת כנפי השכלה היו מראים לו בעבא שסים וסמכים כאילו הוא עושה עםיהם טובה גדולה הנכן מן הגם של המזכילים הראשונים הזכנים הילדים האלה בימים ההם עדיין לא ידעו דרך השכלה הקבושה בזמן הזה עדיין לא הבינו מה שילדינו הזגנים המחוקמים מבינים אתה שיפה שעה אחת של חיי בשרים מכל קורה תרוח ותענוגי נפש שלא ניתנה תורה אלא לעשות בסכורה הוא מאיטב המליצה פרוטה רפעל בתחילת ביאטו שחר לו בית דירה והערוחת תמיד אצל רי זה בחצרה רי זה הייתה מחבדתו מאוד תורחת בשבילו ונותנת לו את אוכלו ומספקת לו כל צרחב ורבי אברהם עניין אחד הביאו בראשונה לבית תירתו של רפעל ומיד נחד העתם זה מזה ובירבות הימים הכירו אישת חברו יותר ויותר עד שנעשו לבסוף רעים נאמנים הצד השווה בטבע ובהרבה מימידותיהם הוא שקרבת לבמ ואותה השעה שהיו יושבים פעמים על קוס חמין ודברי שיחה ביניהם הייתה להם שעה של קורה תרוח עד שרפעל וסיבו אצל השולחן הערור ורבי אברהם בא שמח וטוב לב ברוך הבא אמר אף האל עומד מכיסאו והולך להקביל בני רבי אברהם כמה פניך המבהיקינתה כך נהל לך רבי אברהם ישועת הדונאי כהרף עין אמר רבי אברהם בשחוק נעים לא בעצמי אני בא אליך הפעם אסעורח ואיו שאלו רפעל קרא לו יבוא כל דחפי יאיתי ויכול רבי אברהם הלך והביא את הער שלי שהיה ממתין בפרוזדו כמידו לפני רפעל ואמר נער זה גר ויתומו בין אחד ממקירי עליו השלום לומד ויתמידרשי בשבילו היה לי היום כל הצער הזה מתוך סבר פנים יפות של רפעל היה ניכר שהר שלי נסע כן בעיניו משעת הסעודה היה רפעל מעורר אותו ואומר יכול ושתו ויהייטב לבחה והר שלי אף הוא נפשו יצאי על רפעל וחמד אותו בליבו לאחר הסעודה סיפר רבי אברהם לרפעל את כל המעשה בהר שלי כשהיו יושבים שניהם אצל חלון פתוח בבית רפעל הבית להר שלי היושב מרחוק לבדו ונהנח ואמר צר לי על הנער הנעליו הזה וצר לי מאוד שאין בידי לעשות לפי שעה בשבילו אלה זה בלבד ליחד לו מקום ללון בביתי לא יהיה הנער האומלל הזה ישן על ספסל קשה בבית המדרש ולהבה נראה מה לעשות לו חסד גדול אתה עושה אימו אמר רבי אברהם עומד מכיסאו שומעת ההר שלי מקום לינה יהיה לחמעת הבזה בביתו של רבי רפעל קום בערך אותו על טובו הגדול ונלך רבי אברהם שס על הר שלי כמוצא הווידתו מסתכל בו ומשחק אימו בכל הדרך והולך קצל על יד ימינו והוא שומרו שלא יובד שוב ממנו חלילה בסמכתו זו היה מתערב פעמים הרהור לא נעים ולבוא מייסרו על שחשת בחשרים בשני הובולף היהודי התמים אבל הרהור זה כענן בוקר רגע הוא מחה גלגל החמה הוא מיד משקים והולך הוא חנג את זהר שלי רוחו שר ולא חמדה שקוע במחשב אותם הוא מחוון לבוא לביילה הוא מהרער בה אם מצאה למקום כהבטחת השר סורית הוא שמה טועה ברחובות כסע עובד גם לחלא הדאג והוסר וזהף למה אתה מתעצל והולך עד ונפשך אגומה אפשר אתה מתחרט על מהסכר פחת את שני הובולף והלך לדרכו ואתה כיפחת את המלמדות והיבד את הטובה הרבה אל תציירי שלי המקום ימלך אסרונך מלג לג רבי אברהם ברחמים עלייר שלי הוא מעוררו להלך בזריזות נמהר ונלך מוי שלי ודאי יושב שם בבית המדרש ודואג לך שרוי בצער היה היום בשבילך רבי אברהם רבי אברהם אומר הר שלי בגמגום ובתכנונים ובקשה ממך, תן לי לחזור מה אתה אומר? קורא רבי אברהם תוהה ומשתומם לחזור רבי אברהם שונה הר שלי בבקשתו לחזור לראי זה שכחתי בחופזי לבקשה שתיתן דעתה על הכלים הרי אלו של עניה הלובה של עלמה עניה כן, אמר רבי אברהם מציץ על הר שלי העומד לפניו ומרכין ראשוע עם כן עסק ירצוןך ובלבד שתחזור מהרה לך ושוב מהרה כחץ מכשת נתחף רבי אברהם אל עזרת בית המדרש קובש בקושי הבשורה בפיו ושם בפתח נתקל באישה אחת שצעקה אליו מייד כשרעתו בכל בוכים איך אנו אימו קורא רבי אברהם נווח ומבולבל זו בפעם השני תניקן אומר את האם במר נפשה שם אתה יודע בני איך אנו כל היום לא בא לביתו ולא טעם מאומה חיפשתי וכל העיר ביקשתי ולא מצטעתי רבי אברהם איכן מוי שלי בני בני מנו של עולם קורא רבי אברהם ופניו מחסיפים סוף פרק חט בספר השלישי בספר עמק הבחה מאית מנדלי מוחר ספרים ספר שלישי פרק תטThis LibriVox recording is in the public domain read by Amri Lerner Jerusalem ספר שלישי פרק תט בספר עמק הבחה מעט מנדלם מוכר ספרים. מן המלון האדמוני, כשבעה מילים מכיסלון, נמשך מצידי הדרך עד מבוא העיר, יר גדול צומח עיצים ברושים ועלונים גבוהים. והדרך דרך בעירות בעירות חימר, גאיבים וביצות, שם צפרדאים לאין מספר, מקרקירים וצובחים ופרים ורבים, ומורישים את ביצותיהם האלה, וכל מנהגיהם המשונים לבניהם אחרי הם. ולפיכר, הכבשו להם בעלי ההגלות או רכות הכלכלות, מסתעפים ועוברים דרך היר, וגבר במסילתו ולשיטתו ילך. בעל הגלה צריך ללמוד הרבה ולשמש את רבותיו ולהיות בקי בהטיית המסלול שם, ואם לב, תתהפך הגלתו והיושבים בטוחה ייפלו במעמורות וישברו זרוע אף קודקות. במשאול היה הרזה, בין עיצים רעננים הולך לו לאט מנחת הערב, שמולי קסמרט אותר. והבית קטנה מתחת לזרועו. כך הוא הולך בכל שבוע ביום חמישי אל המלון האדמוני, לוקח שם בזול יין טוב וחריף, ומביאו בחוויתו זו לעיר, ומכרוא מעט מעט לבעלי הבתים קוניו התמידים ברווח מועט, ומשעיר מעט ממנו בשבילו לחבוד יום השבת. והעילה הקיסלונים, שמעמונה מפילו פחות מפרוטה, חביבה להם יותר מרגליהם, הולכים בעצמם לאותו המלון ביום השישי בבוקר, בינעריהם ובסקניהם, בבחוריהם ובבטולותיהם, וחדים ובקבוקים בידיהם, וחעילים מקילים שונים לקנות משקל הווי. כך מנהגם ימים ראשונים, ומנהג ישראל אוקר את הדין, ואפילו דין חחירת המשקאות, ופפרט בחיסלון שהחוכר נהנה ואינו משלם פעמיים בשביל טובת הנעתו חלום. השם משמד ליד מבואו בקצה רקיע השמיים, ולפני באו אל מנחתו יציל פני אדמה בזיו קבודו, ונראו קווי אורו על ירק דשע ועצי היער כסחוק ידידות, מבין צללי עצב הפרוסים עליהם. הוא מראה נוגע זה במפרסי הצללים החשכים נותן בלב איש גיל עצבות נועם ומרירות גם יחד. בערב יום צח בקיץ, הבריאה היא כחלה מתקסה ביצעיף ביום חתונתה. סטר פנים זה חם וחבוד, ואהבה מוסיף לה ומגדיל תשוקת אדודה אליה. פני הנשקפים לו מבד רקמת צעיף זה, והוא מתמלא רגשי חיבה וגעגוי מלאה, וצר לה בדמיונות צורה נעה חלילת יופי. שמוליק, סמרתו טר זה שבתוך העיר הוא הולך בכפיפת קומה מאונב ומדוקה, וכל מחשבותיו כל היום אינן אלה לחמו ותרף ביתו, אתה בניות דשע ובמנוחות שעננות אלה הוא כברייה חדשה. קומתו זקופה וכל חושב מתאוררים בו, איניו רעות וניהנות מעולמו היפה של הקדוש ברוך הוא, הפה מריח ריח שדה ומני בסמים, ואוזניו שומעות כל תרועת כנפי רננים מבין הפעים. כולם אומרים שירה, ולאל ברוך נעימות יתנו. לב חדש הוא נשמע חדשה לשמוליק, הוא צופה ומבית, מתבונן ואומר, מה טוב ומה נעים עולם חזה יוצר הכל. ועד שהוא הולך נהנה ומדושן עונג, נראה לו מנגד בתוך היר, קר נרחב, עותה צללים ואור זרוע ביניהם כתורי זהב עם נקודות פז. ויבואו בישכב במקום ההוא. שמוליק שוכב שרוח על ארס רעננזרו, עוצם עיניו ומנשם, ועבריו כבידים עליו. האדמר מתחתיו כאם רחמניה, משחתו אליה בזרוע הכוחה, ובכל משיכה ומשיכה, היא מחלצת ממנו את מחאוביו. גבייתו דווקא לאפר, ברוכו מתרומם ועולה, והוא שוגה ברוב חזיונות. חציר דק אחד מתלהלה ומחליק לו את חות מובע צפמו, ועוד נת השעשו עם אחד מכניס ראשו לתוך פיב של חלוקו, וממעך לו צברו. ומבין הסבים צר צור מריע לו בעוזנו, מזמר לו פזמון נעה ומיישנו כתינוק. שמוליק שוכב עוזב וכולם בהקיץ, ומדמלו חיים של נחת ושלבה, חיים שיש בהם לכם וסמלה, דירה נעה, גן נחמד, אופרה ואיזים שתיים. ולפני אלוהים, שופך שחור, אוי, אב, רחום וחנום, הרעיני נעה, הרעיני שידחה לא תקצר, ותוכל איך שתרצה להרים מהשפוטה ויון, רצנה ריבונו שלולם, והצליחנה. והוא נודר בליבון אדרים, ומנדב נדוות לעניים ולצורכי ציבור, לעשות נחת תרוח לשמוע הקדוש, ולעובדו ביראה. ומייד מוי שלי עולה על דתו, והוא מחשב עליו מחשבות, ואומר, בני זה הלו הוא כלי יקר יודע תורה, ואם כן אפשרו שאחד מהגבירים, ייתן לו את ביטולי שבי ישרינו או שרב. וברוב הימים יש תקווה, שבנו המוי שלי יהיה מורה הוראה, בעיר גדולה, ואז אשרהו, אשרה אביב, ואשרה יולדתו. לעת זקנה יחיהו וביתו, בניימים, בחבוד וברוב נחת. החלומות האלה בהקיץ, נפסקו פתאום באמצע. על ידי רעש אופנים, באחת המסילות שם ביראה. הוא שמוליק בוקח את הנה ואומר, תאי לי, די חיבוק ידיים לשכב. הוא מתחזק ועומד מהל הארץ, גוהק ומחליץ עצמותיו, ונוטל את חביוניתו. ובאותה שעה, הגלה עוברת עליו, וכל מר צורח. אוי, אבא! מוי שלי צעק, שמוליק נבאה לו משתומם, לבוא אמר לו, בנור בצרה גדולהו. אבא, אבא, הושיע, צועה כבוחי מוי שלי, ונראה כסה בין שני זהבים אחזרים ואיניהם לפידים. הנני, בני, שעה גשמוליק בכל נורא, עד שנתי גלגלה בת קולו בכל היער, ונזדה זהו הציפורים, ופסקו לומר שירה. וחרף עין, הסתער על ההגלה בשתי ידב. אבל הזהבים, חר כולו בשיניהם, ודחפו הוא מלפניהם ביד חזקה, ונתפך כגלגל שתי פעמים, ונפל לארץ ועד שנתיישבה דעתו עליו, נחפזה ההגלה ועלחה לדרגה. שמוליק נהזר בגבורה ורדף אחרי האנשים. הוא ממהר ורס בכל מעמצי חוח, והם חובטים את הסוס. כל שוט וכל רש, וההגלה משתקשקת ומתרחקת הלאה הלאה. שמוליק עייף ויגיעה, רגליו מתמוטתות, קצרה וחור, ומנשם בכבידות. אינב מבליטות ומתמלאות דם מרוב צרה וצוקה. הוא מאמץ כוח ורץ, והיינו חושש אל הזאת שבנו מחמד נפשו, הוא בצרה גדולה. ההגלה הולכת ומתעלמת עוד מעט ואיננה. איי, שמיים, צעק שמוליק, ממראת זקנו ותולש סערות ראשו ונכשל ונפל מלא קומתו ארצה. המעשה הזה היה בימי הקיבוש. בזמן שכבש היהודי את רחמב מיהודי אחיהו, הוא שפגע בו בדרך ולא אין כתב תעודה, התנהג אימו במידת הדין וחתף ועקד אותו כדי למוסרו לעבודת הצבא תחד בנו. ובימים ההם נמצאו בישראל סוחרים בנפש אדם שהיו מתחכמים לאחיהם להונותם ולהרחיקם מעל תחומה ולוחדים אותם באומה. שניור וולפ, טיפה רוחו, עשהו בחוכמה מערים להר שלי לתופסו במצודתו והר שלי מצרה נחלץ שלא מידעתו ובאמוי שלי תחתיו סוף פרק טט בספר השלישי בספר אמק הבחר מעט מנדלי מוכר ספרים ספר הוויעי פרק א' This LibriVox Recording For Public Domain Read by Omri Lerner Jerusalem ספר הוויעי פרק א' בספר אמק הבחר מעט מנדלי מוכר ספרים מעשרה קבין חותמי יהודים ארוכים שירדו לעולם נתלו תשעה סרסורי כיסלון מטנה טובה החותם להם מעט הבורית ברח שמו להריח בו איסקמה אפילו תמיר ונעלם והוא אוכלי אומנותם האחד והמיוחד לבקשת מזונם ומכאן אתה מכיר את מי שאמר והיה העולם איכו מטפל ביווראיו ונותן לכל בריאה ובריאה מבייצי קינים עד סרסורי ישראל את כלי פרנסתם ורבי אשר הארי שבחבורת הסרסורים בכל החנויות והכמטורים מלך וודו יהודי זה כחוש דק וערוך ומהיר וזריז שקובעו שמות לו תמיד לאחורי ראשו ומקלו בידו כגלגל חוזר אילך ואילך הוא נתברך בהחותם נעה שאין כדוגמתו כאילו ירדן השמתו נכון שבדע במוח ואימא גם דעתו וחוכמתו וצמצמה שכינתה בחותמו בתחילת ביאתו של רפעל לחיסלון הרגיש בו רבי אשר שהוא מתמנה קומיס על הסחורה מבתי חרושת בלודג' ונתן חותמו כלומר דעתו עליו ומייד נזדבג לו והסיעו לענייני מסע ומתן שיהיה מתגלגל אימו ברחבה בעולם המשחר וחיוון שראה שרפעל מסערב לו ואין רצונו לעשות כלום עד שיקיר מתחילה בתיו תגרי המקום ויתה על קנקנם האמיד חותמו עליו בתמיה גדולה ואמר מתרעם ומשתומם הקיצד יהודי הוא מונה עצמו ומסע ומתן אין זה אלא שאין למעלתו במחילת כבודו חושתם במשחר מה עניין חושתם למשחר אומר אף האל דעת ותבונה למשחר חבל אבלים אמר רבי אשר מהקם חותמו משה בבת מקלו חושתם שאמרתי הוא הניצוץ שומעתה וזהו העיקר במשחר והשכל לאו דווקא סוחרינו הגדולים שם וסוחרינו הגדולים כאן יוכיחו בני אדם נושאים ונותנים כי לכך הם בני אדם סוחרים והשחר זהו בדי שמאים מזל מחכים מזל מאשיר והכל תלוי במזל מי שתולם משחרו במזל אינו אלא כמשחק בקרטיסים כך וכך הוא רבי אשר כלום יודע אני מה מעלתו מדבר לי בקרטיסים אמר רבי אשר משרבב את חותמו ומנענה במקלו הקרטיסים, קרטיסים והמשחר, משחר כלום משחק אני הוא מציע למעלתו דברים של מה בכך באיסק אני מדבר בדבר נכבד מאוד שמן הרבי אשר משיב לו רפאל בנחת המשחר בשביל שהוא דבר גדול ונכבד וחמה מעלות טובות בו שמחזק ידי בני אדם לעבודה ולמני מלכה נעים ומועילים לתיקון העולם ומרחיב מעשי ידיהם בכל מקומות היישור שמקרב מדינות רחוקות זו לזו וזן ומפרנסת הבריות ומלמדם טוב טעם ודעת ונימוסי דרך ארץ לפיכר הוא צריך להיעשות ככל דברי חוכמה במתינות ובהשכל טטטט לאכן מעלתו טס אמר אבי אשר בניגון משונה זוקף הגודלו כנגד אוזנו וחותמו מתכמת ומזדעזיה חקירות לא ידנה חקירות לב ומי הוא מוח טוב? מוח חריף למשחר יפה הוא יפה מאוד מוח חריף בקי בהטייה ובעקיפין אין עוד הלא למשחר והוא צריך לא לחמה וחמה ידיעות ולימודים הרבה נתרגש לפעל ונתכוון לקפח מוחות שאין בהם חוכמה אלה חריפות מביאים לידי ארמומיות והארמומיות מביאה לידי פשיטת הרגל ופשיטת הרגל לידי דלות וכמצנות וכולן ביחד מביאות לידי שיחסוכים וקטתות ומלשינות לידי סינאה מבית ומסתימה ואיבה מחוץ כל זמן שהמשחר לא יהיה עומד על הדעת נראה שמעלתו עדיין הוא הוא הוא תינוק במחילת כבודו נכנס רבי אשר לתוך דברי רפעל מנעניה בראשו ומאמיד עליו חותמו בתמיהה גדולה כאילו נתרפה דעתו של זה והוא תוהה ולא אגלו בפניו מעלתו מה הוא שך מה שאוזנך השומרות משיב רפעל ברגש חוזר אני ופורט לך רבי אשר בפירוש על הדעת על האמת ועל היושר המסחר שאור ניתן לו חוק ולא יעבור ובדינו שמעניין בתי חרושת וחנויות לא יעלה על שיעור הדברים המתבקשים בעולם שלא תהיה זכורה מתוך שנעשת בדי אדם בשיעור מרובה לצורקה מדי שמאים מזו יפת ופסולה שלא יקפח המסחר סחר כל בריאה וייתן לכל מי שתורח בו את שלו והכול במידת היושר והחשבון באמת ובצדק בכל זמן שהדבר אינוחך אין תקווה שהעניות והדוחק הסינעה והקינעה דברים בתלים לדבר עוד שלום קפץ רבי אשר ואמר עד שלא הספיק רפהל לגמור את ברב מנעני הבי הכתפיו ומשפשף פעת ראשו שומת את קוואו ומאקם חותמו ויוצא שלום עליכם מלכם שלום אמר רפהל כשיצר רבי אשר הסרסור מן הבית מה עשה רפהל התחיל בודק את כיסלון בדיקה יפה הוא מצא אותה משונה מאוד משונה בבינייניה וברחובותיה ושוקיה וביהודיה וכן וניה ותגריה בהמונה שעונה ומסעה ומתנה ויכול מן הגע זו העיר תחילת בביניינה היא כשגגה שיצאה משליט אחד משרים מעלה בשעה שנכנסה ברוח להיצנות מרגולי זה שרמי הוא ואין כמה הוא לצגדול בעילים נעץ קנה בסירחון יהו גדול בימים ראשונים והאלה סרטון ובה הוא יהודים עובדים ונדחים דבויים וסכופים ופזיזים ונתיישבו עליו בערבוביה ופרו ורבו במאוד מאוד והם חנויות הרבה קטנות עם גדולות והתחילו עוסקים במיקח וממקר זה עם זה מתפרנסים זה מזה ופושטים הרגל ואומרים קוממיות זה לזה הימא הקיסלונים מעולם אנשי השם ועדיין עלץ המנובל הזה מרקד בין סוחריו אלו מהטל ומראה ברוב ענייניהם חלומות והבלים הרבה פעמים שבעה סוחרים עולים מאשפות ופותחים להם חנויות ובאתי כמטורים ונושאים ונותנים בפומבי וביד רמה והנה שבעה משרטים עולים מאשפות אחריהם ובולעים את הראשונים וגם הם יורדים ונעשים דלים כבתחילה ופעמים קדמות בן אדם מומד ורוסק ירצונו ומתרומם ומתגדל וכל דבריו ככל ההמון והקיסלונים קוראים ומשטחבים לו ועובדים אותו ביראה ופחד ומנחת ישראל אימו ופרוט אותם בעהבה יקבלו ורצום והנה אז בנים אחר בה שייקץ גדול ונורא שקץ ישקץ את הראשון ועולה ועומד על כנו ותבוא גם לו שעת מפלטו כך הגלגל חוזר בחיסלון הללו עולים והללו יורדים הללו נוצצים והללו נובלים בבוקר יציץ סוחר ולערב ימולל ויבש רעה רפעל שהמקום מקום משחר והיהודים שטופים כאן ביצר הרע של מסר ומתן להרבה קונים קופצים על זכורתו מין משחר בלא הקפה והקיסלונים חשודים על השמיטה גמר בדעתו להיזהר מאוד במעשב ולא כל הרוצה לטול ממנו בהקפה יבוא וייטול כלל זה נקת רפעל בממקר סחורתו טוב מעט וממונו ודאי מהרבה וממונו מוטל בספק אבל רבי השאר שלהוטו בשחר הסרסרות לא סבר כמותו והיה מביא לו רעיות הרבה ממנהגוש לולם וממדרשי הגדות ומהינודים רי אינשי ליסטורדטו טעותי בידו אמר לו רבי ישר לרפעל כשהרצה לפניו עניינים הרבה וזה לא נשמע לו הכל תלוי במזל נה ראיתי וגם זקנתי ולא ראיתי סוחר מצליח בחוכמתו אין הברחה מצויה אמרו חכמינו אלה בדבר הסמון מהעין ותבריהם אמת בצדק מי שנושב ונותן בביטחון ובאינאים סמויות ואינו מבקש חשבונות רבים הקדוש ברוכו שולח ברחה והצלחה במעשה ידב יהודים עוסקים מיקח וממקר ומאמינים עוזכות אבותם מסייאתם והם קיימים גם אלו החנבנים הרוצים זכורה בהקפה ובהם אני מדבר עם מעלתו חיים כולם הם ונשיהם ובניהם ובנותיהם וחתניהם ברוך השם ואילו ירבו כמותך בישראל הלא היה העולם חרב לא היה דע מאמין לחברו פסקה האמונה ונתבטל המשחר ושערי הפרנסה נינלו ונמצא כי אין תקנה לסון אי ישראל אלא מתה ממש להשתתך בפישות ידיים ורגליים ולמות חס ושלום ולא עוד אלא שבני אדם לא היו חורשין וזורין שמעלות ייתן האדמה את יבולה ויוציאו זרם לבטלה ומקרם עליהו הזורים בתמעה ברינה יקצור אמת ההקפה הפעמים היא בדימה אבל הקובשת פחדו ומקיף ונותן הקדוש ברוך הוא הוא ישלח לו והיינוד עם ריין שי מי שיינו מעמיד מעותיו בגורל אינו זוכר בו כללו של דבר אין הסוכר צריך לחוכמה אלא למזל לסיאת הדשמיה ומי שיינו ברמזל אפילו אם יהיה חכם כי שלום הוא המלך יפסיד כדברי אין שי אין עיצה ואין תבונה לנגד קרטיסים רעים דברים מטובלים וסיכות נעות קיוצה בה אלה היה רבי השאר מגבב על רפעל הוא מסיאו לעשות עסק על ידו עם חנבנים ולא ידע גדק עםיהם כל כך היה מאשר את דבריו בשבועות ועלות שלא יחץ ימיו שלא יהיה לו חלק לעולם הבא שלא ישמע כל שופר של משיח ושלא יזכה להכניס ביטו הבוגרת לחופה אם לא לטובת האיסק הוא מתכוון וכיוון שראה שרפעל, או מדלדתו הוא טבלים אינם מועילים לא זה רק בומרה מאמיד עליו חותמו ומאיימו בדברי אורמה ואומר מה מאלתו סובר סבורו שיחידי הוא ואיפס זולתו להבי ידוע לו שיש פעוכה שם מוסקווה ולא יפציק בעולם ובאמת טיפשים הם התגרים הקיסלונים מה עליהם לפרגמטיה של מאלתו הנקנט בעיגיאה ותורח וביוקר אם באותן העיירות, הרוסים מחזיקים בכנפי בגדהם ומבקשים ואומרים משחו וקחו לכם זכורה מן המובחה ובזול ומי שאין לו כסף לכו וקחו בהקפה ויהודים הולכים ולא קחים אוכש יעירה להם פעמים מכשול ועל ידי זה יקוב בפריעת חובען אין הסכנה גדולה כל כך האשכנזים והרוסים מטינים ושוטקים ולמעלתו, הלא ראו ילדת שלא באותם התגרים שכבר עשו מה עשה שם אני מדבר אלא באלה שעדיין לא היו במוסקו כלום יודע מעלתו פירוש המילות האלה זאת אומרת עוד לא עבד סברם ולא בתל סיכוים ועוד שמור להם שם אושר מנה יפה לעתיד לבו ואם כן הם קשרים ודאי לחכים הברמיזה וגם הדרים האלה היו לבטלה ולא היו לוחלום סוף פרק א' בספר הרביעי בספר עמק הבחר