 Jó estét kívánok, Sárosi Péter vagyok, és ez itt a Drogreporter café. A Drogreporter oldal kéthetente jelentkező beszélgetős műsora, amelyben szakemberekkel érintettek el aktivistákkal beszélgetünk fontos, aktuális kérdésekre. A mai műsorban egy olyan témáról lesz szó, amiről már sokat írtunk itt az oldalon, a gyermekkori traumák szerepéről, a felnőtt kori velki zavarok kiakulásával. A témá aktuálitását most azadja, hogy túlélésre hangolva címel megjelent a Facebookon egy fotósorozat ebben a témában. Itt van velünk a fotósorozatnak a szellemi anja, Völgyesi Tilda, aki a jelenek bejegyzés alattáró Invivo a teljeség felénevő egyesületnek az alapítója, és Füstös Kiberhof, sociális munkás, a félúton alapítvány 8. klub saját élményű munkatásra. Sziasztok, köszönöm szépen, hogy elfogadtátok a meghívást. Sziasztok. Sziasztok. Már különböző irányok volt, amit kettem végül is odajuk adtatok ki a szakmai karriáretekben, hogy a jelenlőgi munkátok jelentős része az a traumákkal foglalkozik traumákkal felépülésben próbáltok támogatni segíteni embereket. Az összögtéget kérdezlek Tilda, hogy hajoltam te egészségügyi dolgozóként kerültél közel ahhez a témához, és onkolók ilyen dolgoztál. Mi vezetettel Tilda, hogy felismerd ennek az egész témának a fontossággal? Igen, én alapvetően egészségügyi szakdolgozóként kezdtem ezt az egészet, és daganatos betegeket viszgáltam az elmúlt három évben, és hát tényleg ilyen nagyon csodasszerű dolog volt, ez nekem az a felismerés, amikor így ennek már ilyen két-három hónap utána, hogy elkezdtem dolgozni ilyen fiatal kislánként, így nagyon gyános lett az, hogy így egymás után így százassával a naponta jönnek a betegeket ugye a kontrolvisgállatokról, és így időután úgy feltűnt az, hogy ilyen nagyon hasonló mintákat, szeméségbeni mintákat véltem így felfedezni az emberekben, és hát most ezt kicsit ilyen csúnyán hangzik, de hogy elkezdtem azt testelni meg így játszani azzal, hogy nem néztem meg a beutalúna diagnózist, csak azután, hogy megvolt az az első 10 perces beszélget, és aztán így testeltem magam, és hát igen meglepő volt számomra, hogy ez túl sok szor betalálta az, hogy véletlen legyen, persze akkor azt hittem, hogy ez egy óriási felfedezés volt, aztán elkezdtem egy kicsit nyomozgatni a témában, kiukattam így a traumabanalnál, és akkor rájöttem, hogy erről amúgy már, már igen, igen, elkezdtek írni, beszélni, kutatni, csak nem igazán van, ez kihang súlyazva így a rutinellátásban, hogy én így keverettem a traumabanalra. Hogy most így jól értem, akkor amikor mondjuk, képzés nem vettél, és mintegy és úgy dolgozom a képesztek, akkor ez a tém, ez nem annyira volt, akkor ezek szerint benne a képzésben. Dehogy is nem, nem erről még véletlenül egy hangot sem, sehol. Kiberov, a te utad az, hogyan és honnan vezetettel odaik, hogy segítő szakemberként egy akran traumatizáltok, emberes elépülését támogatod? Kicsit távolabló kezdeni, mert így a szemedépedeg ellátás, meg a drog és az alkól és a Magyarországa lennek a kommunikáció, és azért valamincs minden közre játszott, és felálltérményünk segítőként dolgozom az alapítványnak, 90 években, 99-ben tettem elvévek a kábítószert. Én először eleinte még csak a segítőszakmánk a szévén voltam, aztán egy öt éve dolgozom konkrétan a segítőszakmába és a szemedépedeg ellátásba az alapítványnál, illetve most már magánkrénysém is vannak, és aztán a meghatározó élményem az volt, munkám során és a klíertsökkel találkozva is, a hangsózott lett az, hogy itt emorolvan szól, hogy rossz emberekről, hülyedrogosokról, sattöbbi-sattöbbi-trovasszó, hanem milyen bokai vannak ennek, aztán volt két meghatározó élményem, a legfontosabb meghatározó élményem az ez volt, akkor részt vettem a Máté Gábor, tattam a könyven, Beyond Addiction nevű kurszusán két és félében ezelőtt, vagy három évezzel, a nagyon meghatározó élmény volt számomra, több szempontból is, és ott szembesültem tényleg azzal, hogy ezzel kell foglalkozni ezzel, érdemes foglalkozni, és aztán a másik meghatározó könyvem az pedig, az pedig ez, az pedig a Levine-nek a könyve, és ez a kettő könyviletve workshopen, a Somatic Experience-en kapcsolatban is voltam egy workshopon, meg a két személyig a Levine és Máté Gábor személye, mondhatám ők a mestereim ember, ebben a témában az biztos. Hogy ha jól értám, akkor egy két-két külföldi szakembert említettél, hogy azért akkor a Magyarországi szakmai kurszusban ez a téma az annyira nincsen benne, vagy nincsen annyira jelen, mint a külföldem. És akkor itt jön az, hogy ezt egy kicsit száfolom, a Révé Zsuzsa nevét, akkor a Kalu Zsuzsa nevét, akik azért már foglalkoznak ezzel, és most már nem megodom, a könyves polc az, amikor levellettél, mondjuk a Zsuzsa könyvét is, hogy illetve az itt is van szeréltem. Az a Zsuzsa könyvét is levellettél, ami a szeresztem a nőkről szól, és az is veszélyezt a témát alaposra van, górcsó alá. Úgyhogy, valahogy a szakmámből már van néhány szakember, amikor szálltam foglalkozik, persze van egy ortodoks rész, akik nem, akik még mindig a módból hozott úton próbálja ezt a kérdést a szembedépetek elálltáson belül kezelni, ezzel a napi szinten is találkozunk, meg találkozunk, a lényeg azt, hogy így jutottam adáig, hogy tényleg fontos ezzel találkozni, vagy foglalkozni. A másik, hogy nem az elején a férépülés elején, de erről majd akkor később így jutottam adáig, meg a munkánsodál, hogy a trauma, a traumainformát metódust köveszem ezen belül. Most örülök, hogy a Zsuzsid is megállmített a dövés volt, hogy a drugreporter kafé vendége, és hát Máté Gábor sem ismeretlen az gondolom a drugreporter alvasók előtt, és ha jól tudom, mind a kettel részt vettetek képzésén Máté Gábornak, Tilda, te milyen képzésen vettél részt, és ez hogyan hatott rád? Én. Ez volt az első, amúgy vicces volt, hogy még így egészségügyi szakemberként, és akkor, mikor elkezdtem a kis ferismeréseim alapjának és házikutatásomat, akkor találtam meg a testlázatása címűkönnyvét, hogy én a kronikus betegségek van arról futottam így bele a trauma-ba, és akkor tényleg az volt, hogy elkezdtem keresgéren egy oké, most akkor amíg erről, nyilván nem itthon, de hogy valahol kéne talánnyít is pont, akkor indítottak el, tehát adik voltak már ilyen workshopok, meg ilyen néhány napos hetes húrzusa érügyek, és akkor indították el pont az első ilyen egyéves, hát online ugye, tehát hogy Kanadából, de online csináltuk egy évig, és hát sok kisebb, nagyobb iskolát jártam és járok, de összehasonlíthatatlan volt ez az egy többi ilyen hibatalos vagy hagyományos képzés ezt olyan nagyon, azt tudom mondani, hogy ez volt az első képzés, ami tényleg tanított arra, hogy hogyan lehet emberekkel foglalkozni megsegíteni, de rajtuk. Így, hogy Most a gábornak, ugye van ez a módszer, ez a compásernet, inquiary, ezzel, amistom együttérző kutatás, hogy minek magyará, erről egy picit tudnátok beszélni, hogy ez mi valahogy mi a lényeg ennek báleszműkus mint kettőtöknek ez a kérdés. Elkezdjem. Ja. Én már ugye ezt a képzés csináltam meg ez egy éves online képzés, ami úgy nézett ki, hogy volt egy csomó elméleti anyag, meg egy csomó ajánlott szakirodalom, például itt a Peter Levin, meg hasonló ez ilyen legnagyobb szakik zseniális könyvei, meg módszerei. Szóval volt egy csomó ilyen plusz kiegészítő anyag, tehát nem csak a gábor tanított, vele voltak óráink, akkor voltak csoportos foglalkozások, és akkor így lényegében ilyen kis terápiás foglalkozásokat gyakorolgattunk egymásonok is csoporton belül meg vele is, és hát a módszer vényegéről hát nyilván az első és legfontosabb szempont trauma informált, és nem jobbá fenyíteni meg a viselkedését módosítani akarja az embereknek, hanem így elcsítni a mélyen lévő kiváltóokait az adott problémás viselkedéseknek. Hát ugye venne van, hogy együtt érző, úgyhogy igen, ez elég meghatározó része, hogy igazából azt tudnám mondani, hogy bármi van benned, vagy bármilyen állapotban, vagy az így tálban fogadva, megmegértéssel, megkíváncsisággalt, és így azért tényleg megdobbentő eredmények születnek ilyen néhány alkalom után, hogy egészen más, mint amikor így üldünk, hogy jó, akkor most ez a problémát, és akkor azt kellene csinálni, hogy elszámhoz tízig mindig, mikor ez feljön benned, mert mintha ezekre a kognitív technikákra gondolok, hogy így tényleg feljönnek mélyről azok a dolgok, amikott már 10-20-30 éve bújkának, és azáltal, hogy egyrészt így kicsit úgymond kisellőztetjük ezeket, másrészt megbarátkozunk azzal, hogy ugye bejön a Peter Levin munkársága, és tehát ugye a Compassionatink vajövi is erre alapoz, hogy az ilyen testi érzetekkel is barátkozni, ígyek szünk a foglalkozások során. Kb, így ez. Én nem a nagy képzéssel vettem, és én csak a 9. napos gondolom, de te az nekem tényleg egy meghatára az olyan mély volt, és pont ennek beszélgettem valakivel egy elvondolás a mátegáborra, és mindeket transzfogalmaztuk meg, hogy ez a teljes feltétenélküli tiszta olyan típus hiára léthet tud megteremteni, és ott a végsopon a titok tartást, ugye webbevével nem mondom a konkét traumákat, csak a tapasztaltomat, hogy a színpadon a végsopa a részebők fölmertek, akik jelenkeztek, hogy néhány olyan konfitusokkal, belső harcukkal dolgozan a gáborra színpadonat, ott 70 ember előtt, és hihetetlen, hogy olyan teret tudott teremteni ezzel a technikával, ami csak a technikarészállt technikat többi az összemélye, ami nem tudta azt, hogy csak tényleg az kell ezzel, hogy egyesztel legyen egyen együttézző jelenél, együttézző vizsgávodás, és percek alatt az erőleti témát elfredve főn egy olyan mély téma, és most azért nem mondom el a konkrét esetetben, hogy ez oldzajló, hogy meg többentől volt, és hihetetlen és akkor fogadtam meg magamban, illetve akkor tiszta ott bennem, hogy ez az az egyik út, ami egy eszközlő számomra, azon tudja, hogy ezzel egy személyemre tudom használni, és azt kell megfejleszteni ezzel, hogy a traumákat feldóhozni, és a traumákat előhozni, és ugye a Tilda is mondta, hogy tényleg egy megszellőztetés és sokszor teljesen elfeledett történetek, mert nagyon sokan azt mondjuk, és azt mondtam sokáig, hogy nekem tök jó gyerekkorong volt, de aztán mindig van valamit, amit el akarunk felejtőni, és azt így ezekre a technikákkal, ezekre az eszközökkel, és ezzel a jelenlétel az olyan meg lehet találni, és a feldin módszerre az meg, ugye, a testi szinten való megjállni, és akkor azzal dolgozni. Úgyhogy, én ezt tapasztattam a 9 nabba. Ezzel, csak röviden nem reklám azon ezzel, mert még már nincs is azóta, nem is volt azóta ezzel, és ez egy 9 nap, kundeni jogán alapszik, bien dediction, egy joga alap, természetgyoljesz, és a Gábornak az elmélete van összedurva, egy hatalmas könyve, úgyhogy 28 országban voltak itt, először is utoljára volt a Gábor, ezzel a kózuson valószínűleg nem fog jönni. Úgyhogy azt a módszeret, amit ott megtanultam, abból már nagyon sokat használnak a saját munkámsorán. Ez egy holisztikus módszer, amiről nem nagyon beszélek, mert a Magyarországon még mindig azért már mondtam az előbb neveket, meg most nem akarom az egész szakmát mert nagyon sok újítóval és nagyon sok progresszív szakember van, de azért át van még mindig nagyon szilogizálva ez a történet és azt gondolom a sokkal inkább soka személy központunkban, vagy sokkal együttészőbek kéne például a függő köz, mert én arról területöltem állni. Aki nem annyira jártasebben a témel van elmondanált, hogy a függőségek és a trauma-ek között milyen kapcsolat van, mért olyan fontos tém a függőségek szempontjával. A függőség nek három okát szoktuk mondani, hogy három tényhezőt az egyik a körnezet maga, másik a genetika, illetve transzgenerációs örökletesség, mintázatok, minták, a harmadik pedig a személységben rejlő jelenségek, amelyek kármasra együtt okosszat olyat, hogy valaki, ahogy mártékába fogalmazta, bennelívül létvágydalmat bármilyen szerrel próbálj, hogy úgy hittani. És akkor a trauma-tizánytság közékeltől abban élünk, elról abban élünk, tehát a transzgenerációs traumák azok szinte mindencsolát van atv. És itt tényleg lehet a másik világháborút, a holokaúst, a gulága, a kitelepítések, az 50-es, 60-es, 70- évvel, a rendszerváltás, egy csomó transzgenerációs trauma van, amelyek igen is pokai gyökérokai lehetnek a fülbőségeknek. És akkor ezzel együtt, hogy valaki egy ilyen családban ő fel, egy ilyen amerikai felmérés szerlint aki egy olyan családban ő fel, ahol az egyik vagy mindképp szülő például, akkor is tudom, hogy bármilyen szarasználó, azoknak a gyereknek a 30-40 százak a biztosabb fülbő lesz. Azzal az egyik rész, amit meg ezekre összekapcsódik, és azt is hozta illetve alakul, és azt, hogy hogy alakul, az az az előbbi kettőbe folyásulja, ez a hármas, ez, ami meghatároz egy most csak a fülbőkből beszélünk. Tehát tünet és csak öngyódjítási eszköz, az szer, ami óriási probléma tudom, de nem az élesz valaki fülbő, mert ezzel az évegy verszígit, vagy használsz, nem attól fülbő, a fülbő. Azt mondta, hogy anksúlyozottam sajátérménnyű munkatás vagy. A sajátérményeid a tapasztalataid azok mennyivel segítenek a munkátban? Például a rapport kialakításában, tehát a bizsalmi vissza, hogy kialakításában biztos, hogy segít, de én mindig szóttam annyira klienseknek, hogy nem attól jó egy segítő, hogy nem az átban. A nagysók klienk különkéri, hogy az kérvésnek is a játérményű. Én azt gondolom, hogy nem ez a feltét, hogy valaki segítő tudja lenni a szakmába, biztos, hogy ad hozzá, hiszen amikor valaki beszél az elmiéről, én tud akar azonosulni, és személyközpontú metódusban is képződve, most fogom befejezni, és ott pontosan a mellérendelt, vissza, hogy az együtt rezonálás az segíthet, és akkor ebben segít, hogy én azért tudom nagyják, hogy mi van, nem minden, de tudok rezonálni rá. A másik sojátérménység ma transzgréációs mintázat és azt gondolom, hogy nekem is biztos, hogy befolyásolta az életemet, meg az, hogy használtam, nekem 44-es csor történet, most nem fogom elmondni, csak ők van, hogy az appai vonal az vajdossági történet, a csórógi vérengzés, tehát az a transzgréációs mintázaton, vagy az a gyökkéroksz, lekem meg onnan származik. És ez a sütény sojátérményen röviden összefoglalva. Igen, mondjuk, Magyarországon kevésően családott lehet találni, ahol valami transzgréációs traumaet nem tudnánk felpiskálni így a múltból. Tirda ugye a drog fügőségre, azért nem csak az egyedül olyan, hogy mondja, a néb betegsége, amit a traumával összefügg, és itt a fotósorzabbat, itt több olyan felnőtt kori problémát mutattatok be, ami összefügg a gyermekori traumákkal ezekről egy picit a szélnél nekünk. Igen, a fotósorozatnak ugye az volt így a fő célja részemről, hogy jelentett, hogy volt vennem egy olyan vágyakozás, hogy oda vissza tudhatni, és akkor egy kicsit mondja azt is, hogy így a gyerekekkel mit kellene, és mit nem kellene, de be kell vallalom, hogy azért egy kicsit több volt az a rész így bennem, hogy tényleg arra félhívni a figyelmet, hogy ezek között ezek nem nagyon van mit szépíteni rajta, szóval ilyen nyomorú csor sok van, ott azért sokkal több van, mint azt, hogy hát ő úgy döntött, hogy akkor töntre teszim magát, aztán most teljesen mindegy, hogy kényszeres evéssel csinálja, vagy valamíg komolyabb szerhasználottal csinálja, vagy csak az estisőre csinálja, de szóval, hogy ugyan az alap és a jobb mondta az előbb, hogy nem ezek a problémák ezek, mert én meg ilyen megoldási próbálkozások nem egészégesek, de mikor az a kérdés, hogy ezt a napot hogyan ilyen túl, akkor nincs jobb. Tehát ezek az emberek ilyenkor nem azért isszák meg este azt a züveg bort, vagy levigbe magukat, mert arra gondolnak, hogy ilyen ezt húsz év múlva valószínűleg visszajüt, hanem hogyan ilyenkor az a kérdés, hogy a ma estét, hogy fogom és a magafotókiállítás ötlete az az, hogyha jött és hogy valósítottad meg? Hát az ötletig az elból, nem tudom folyamatosan pattognak ilyen ötletek a fejemből, csak kevés, kevés a napuszon négy órája rá, de azért lett ez, ami megvalósolt, mely nyilván még ugyan indulóban lévő egyesületi élet az azt jelenti, hogy még nincs pénz ennél nagyobb projektekre, úgyhogy ennyit sikerült összek uporgal helyesű körben, és akkor ezt találtam két supersegítő embert magam mellé aki egyik ugye fotós meg aki elvállalta, hogy akkor így adná az arcahoz, hogy ezt az összes esetet így megjelenítsa, ugye, és amúgy, mikor ezt ez az ötlet, akkor természetesen rákerestem, abban kiindulva, hogy ugyan már mindent mi eszetbe jut gondolod ezt, és hogy így nem találtam, amúgy ilyen tematikusan ilyen sorozatot és végül is, akkor ugyanatem, hogy akkor meg kéne csinálni. Mik ezek a, míg még a drogfügös igen kívül, mik a más ilyen jelentkezései a gyermetkori traumáknak a felnőtt kori viselkedésben? Hát, ugye, most akkor így nagy vonalagban, ugye érintettük azt is, hogy mondjuk, ez a reviktimizáció jelensége, ami ugye annyi lenne, hogy nyilván aki, vagy hát nyilván, aki gyerekkorban ért, igazából, teljesen mindegy, hogy érzem a fizikai vagy szexuális bántalmazás, azoknál sokkal nagyobb az esélye, hogy felnőtt korban újra, nem is újra, hanem, hogy ebben a szerebben, a bántalmazott szerebben ragadva ezeket is újra élik, és ugye az szokott, ez is úgy szokott nézni, hogy így nem értem, hogy miért történik velem ez újra, amiközben ő hát sérült, mert megsérült, ugye ezeknek a zeseményeknek a során, tehát az ő sérült szemésége, agya meg az alapot igazából annak, hogy újra és újra igazából. Hát most tudom, ezel csúnyán hangzik, hogy davonza ezeket a helyzeteket, de mégis bevonza, mert nem tudatosan nyilván, de keresük ilyen olyan kapcsolatokat, ami ilyen a szülőkkel volt, tehát most valami ilyen nagyon egyszerű példát mondjuk, de hogyha mondjuk volt egy nem tudom, alkoholista a apám, akit úgy szeretett meg, nem bántott, de úgy így érkeztem mindig nyugtatni, hogy akkor most jobb lesz, akkor most nem lesz semmi baj, hogy ha én kedves vagyok, meggyügyes vagyok, akkor ez és természetesen soha nem fogja tudni a gyerek megoldani ezt a nyilván, hogy tudni apát meggyúgyítani ezzel, csak lehet egy pillanatnyilag betudja nyugtatni, és ugye ez ilyen óriási nagy nem sikerült, nem voltam ráképes, nem vagyok elég jó élményként traktározódik el, és igazából ezekben a felnőtt kori kapcsolatokban ezeknek a mintáknak az újra játszása, azt jelent ugyan ilyen nem tudatos, de ez a kis érlet, hogy majd most fogok még egy ugyan ilyen itt aztán most összeszedem magam, és most sikerülni fog és végre megfogszünni az az érzés, hogy nem sikerült, és hogy nem voltam elég jó. Valahogy így ez van így magatt, és ugyan ez az alapig azább, hogy most egy munkamánia lesz magatte, hogyha mondjuk gyerekkorombat, én legyenek csak akkor jutott nekem egy félperszín figyelem, hogy ha szóltam, hogy most nagyon jó jegyet kaptam, és sikerült a versenyen elsőnek venni, akkor aztán majd egész életemben bizonyítkattam ugyan ezt. A videót, amit most nézel, egy non-profit szervezet a jogreporter alapítvány készítette, amelyet nem támogat az állom, kérjük, támogasd a munkánkat a drogreporter.huper támogass oldalom, és így pártolótagunk köszönjük. Kibera, te mennyire találkoztok, mondjuk, hozzá tartozókkal, tehát akik úgy szemvednek, igazából, hogy ők maguk drogfüggük, de mint hozzá tartozók szemvednek és válnak áldozatta. Erre is fogok minyevászolni, de ezt amit ott valamint a tilda, amit amiket mondta azzal kapcsolatban, hogy hogy és majd megeméterim a mártásoknak, a Frank-ondes, az nevét ismer, hogy ha most ezen az uton megyünk, hogy akik traumatizálnak, hívetve ezeket az obokatot két felszoltam, nagy valószínűsége esélye van, amikor legyen, akkor hogy lehetne ezt már akkor elcsípni, amikor mondjuk egy olyan családban ő fel, ahol alkalizmus van és az Andrásék a mártások, hogy ezzel foglalkoznak ezzel a programval, van gyerekeknek szóló program, akik már ott ekkora ezzel foglalkozik, hogy pont az előpi példát, amit a tilda mondott, hogy egy 10 éves gyerek lát, hogy az apja alkalista, hogy a feleség látja, hogy a férgyi alkalista, akkor mit terte ezzel a kezden, és foglalkozott a szakma, a felnőtteknek van, hozzá tartozói csoportja is, az önsegítő mozgalomban, és ugye van az assza, és a többi, a kódat és társ, ami a hozzá tartozókkalnak segíthabban, hogy hogy legyenek ebben a közekben, a kiskurú gyerekekkel még nem, és ők ezzel foglalkoznak, ilyen csoportokat, anyáha papiacimi csoportokat is létrehoznak, meg fognak létrehozni, úgyhogy azt hiszem, ez egy fontos reklám volt, amit elmondtam. Tehát találkozunk hozzá tartozókkal, és találkozunk egyetőbb fiatalla, a kiskurúval, aki, mondjuk, 17-18-es és máfűgőként kerül hozzám, vagy hozzánk, és szinte biztos, hogy a családjában ott van a traumatizáltság, az elhanyagoltság, a szeretetlenség, a bántalmazás és tényleg, hogy ott írdem mondta, hogy nekfektetlenül szexuelés és hanem a szeretetlenség, és akkor megkirező, hogy nem értül a 17-ről gyerekem érszív, akkor visszakérdezek, hogy meg kell vizsgálni összör az őszerepét, az őszerepüket, hogy ez miért történik, és egyébként pont az ő, a 17-18-es korosztána csítem el azt a témát, hogy nem azért szívnak, mert meg nincs jobb dolguk, a szeresztántak, ami jó, tehát nem mondom, hogy ez nem így van, de az ott van, ott kell kerésni mögött a szülőket, a családot, a traumatizályságot. És hozzá tartozókáltal úgy jönnek hozzánk, hogy hát a férjem iszik, vagy a páro misszik, és ez miért rossz pedig, én a család többi része rendben van, ő nem értik, hogy miért van ez bele? Tehát teljesen az őseet felésük, nem is foglalkoznak. Milyen akarom, nem magukról beszélnek, hanem a függőről beszélnek, hogy ő milyen, ilyen rossz, a rossz, a többi, a többi. Nehéz őket is meg kell tanítani, arra, hogy itt róluk van szóró, műlmagukkal kell foglalkozni, és mivel ez egy családi betegség, egy rendszertérintő betegség, a függőség, ezért mindenkinek ebben szeretett kell vállalni. Ezt az a legnezebb, amikor valaki, az okozója a traumajának, ők egy bántalmazó jelenik meg úgy, mint hozathatozó, és a bántalmazót van, úgy nálom, mondjuk, mint egy függő, az egy nehezebb kérdés. Hát ilyenkor segít a páltarápia, a csaláltarápia, és a ferisméne is annak, hogy ki is lehet az egyik okozója annak, hogy mondjuk oda kerül valaki, hogy segítséget kérje. Nem tudom, hogy válaszoltam a kérdése. Igen, és szépen az nagyon fontos, hogy mind a ketten elmondtátok, hogy nagyon sok ember úgy fogja föl az ilyen felnőtt kori problémákat, hogy van egy ilyen egyénak, úgy elromlott, úgy rossz, úgy valahogy nem működik, egy vált áldott jó gyerek volt, és rossz társaságban keveredett, és nem tudom, és hogy így teljesen a saját szerepükkel meg nem foglalkoznak, hogy hogy igazából meg olyan csoportok foglalkozik az a fotókiállítás, és akik hát, hogy mondjam, nem népszerűek a társadalomnak a szemébe, hogy például milyen reakciókat kaptatok, tildájára a fotósorozatra voltak-e olyanok, amiket így kiemelni ezek közül? Jó, ez egy nagyon jó kérdés. Örülök, hogy ezt most elmesélhetem, amúgy ezek a fokvisszaelzésült volt egy olyan ötletem, hogy és úgy dentöttem az utolsó különet, vagy nem lesz semmilyen fizetett reklám, már mit ilyen csak Facebook-os, nem lesz semmilyen reklám, nem lesz még olyan lód se kértem, hogy valami nagy szakember írjon hazzá, mert meg szerettem volna nézni, hogy itt tényleg így az anyagnak így önmagában mennyi ereje van, nagyon nagyot robban, és nagyon sok visszajelzés érkezett, és hát be kell valjam, hogy én nagyon-nagyon örültem, mert voltak nyilván ellenérvek, viszont nagyon értelmes beszélgetések alakultak ki, még ablörtem viseltségtém, akar alatt is pedig, de valamattal egy kicsit féltem, és azért féltem, mert amikor még az egészségűbben dolgoztam, akkor foglalkoztam és ismertem a reakciót, amikor egy fogva tartottnak átkedett sétálni a várom, tudjátok szerintem, hogy mire gondolok, a nagyösszerezzenések és sok dolózások, és amúgy meg lehet, hogy az volt, hogy egy egy ilyen fél éves börtönbüntetés, nem tudom egy kis lopás miatt, vagy bármide, mindegy nyilván mindig a leggrosszabbat kell gondolni az ilyen emberekről, és még ott is az volt, hogy nyilván voltak ellenérvek, amik nem feltétlenül, tehát hogy nyilván mindig az, hogy jaj, most akkor, mindig az az örök kérdés, hogy akkor, hogyha mondjuk, hajlandó vagyok, egyszerűen csak elfogadni az, tehát én, hogy az se véletlen, hogy kiszokott a börtönökben kikötni, és semmit ebbet mondjuk, ez már valamiért, nagyon sok embere úgyhat, hogy ezzel már azt mondom, hogy akkor az áldozatot van, hogy voltak vagyok, hogy végül és csak ennyi ellenér volt, hogy jó, de azért ne őket sajnáljuk, már az áldozatokat kell sajnálni. Szóval, nem éppen találkozott az üzenetünkkel, de ahogy amúgy egy szívülizát beszélgetések, meg ilyen, igazából ilyen vita alapult ki, amire nem is én válaszoltam, hanem ott így az emberek együtt, és a másik dolog még, amit alakartam mondani, volt még néhány írta, így le alá, akár régi, akár aktuális, és ott meg van ilyen mini segítő csoportok szervezőtek szóval, ezt meg ilyen mosolyogval alastam itt, hogy így egymásnak írogadtak, hogy hogyan lehet ebből, és abból így kiutni, hogy ilyesmi voltak fogadtatás. Na, hát ennek örülök, hogy voltak azért erős pozitív feedback-ek is, és így a drogtémában, és ezzel így, amikor így a felmerőz a témá, és milyen nekezek a kommentek, hogy ezekért nem kár, meg hogy nem kéne drogozni a szakó, nincs baj, meg hasonlók, és most itt például a 8. kelet kapcsán is, hogy felmerült a kerülsen ellen vélemények a józan kávézónok, a megnitása kapcsán. Kiberofti, mennyire tapasztalatok ilyen ellenségeséget, ott a 8. keletben, miatt okan jön az, hogy itt kerületnek, mennyire jó a viszonyotok, így a helyi lakó közössége? Izvalmas kérdés. Egyrészt messzibből vászolva, hogy ez alkalizmus és a drog használat közötti táso, ami kollektív kommunikáció, így ez az, hogy drog az a probléma, az alkal, hogy ez meg az elfagadott pedig, mint tudjuk, még a kánysádat, legalább tiszere se a különbségek készer között, de az gondolom, hogy bármit is használom, ha az problémáso szállasználat és kontraláltalán és végül módon használja az rossz, tehát most mindegy, hogy heróim vagy nem tudom, egy üvekső persze nem ugyanaz a kettő, de a dinamikálja működésre ugyanaz. Ez azért a hansúlyozom, mert ott is tapasztaljuk azt, hogy így az akkola kapcsolatba nincs akkora ellenézés. A nyolcóiket az a része, ahol mi vagyunk, az orcija, a sárkány, az orci korányi és társadik, most már nem ilyen, mint volt, amikor olyan voltak, hogy nem drogóztam ott, de mesélik, hogy akkor tényleg mindegy volt üv volt, mindegy volt, és talált rosszul éve a drogosokkal, most már ez azért nincs annyira. A körnében lakók eleve hogy fogalmazak, tehát hozzá szoktak ez a subkultúra hoz, tehát nincs ellenézés, inkább furcsamod, kicsit be ez olyan, ez a jólműködő rendszer is lehetne ott, te jön társadani, mint a, hogy nem tudom ennek pontosan mi az oka, lehetőt, ha ez mondjuk a második kerületben a lenne, ez az intézmény. Tehát egy jobb körülmény között lebőkörületbe akkor nem így lenne, lehető maga azért, mert az 8. körülmény is eleve egy rosszabb körülményő kerület, sokkal több a komfort nélkül lakás, a nehezebb existenciális körülmény között télő ember, aki a mindenek példt is út, hogy el is jön, ha iszik, tehát ott ez jobban elfordott ez a téma. Szóval így, azzal szembesülünk a tűtémával, hogy nincsen tűcsere program, és igazából a városba is ha jól tudom, de Javi Csarki-Péter, mert találtál ezt a valószínűleg jobban tudott, de az artéle azt csinál, azt tudom, igen, és igazából más nem tudom, hogy csinál le. Vannak még budányúgyi programok, Karolina, Válasszút és vanak a Baptisták tűcsere. Igen, igen, de ezt probléma, ezt probléma nálunk is, mert kérdezik, hogy van-e, hát mondjuk, hogy nincs, ott a környeken is zajlanak az események, konkrétan megnevezés nélkül, tehát ott zajlik mindenféle ügylet, és tehát a probléma ott van, de tényleg azt érzem, már nem ismerem olyan szinten az önkormányzattal való viszonyt, mert már mint, hogy ők hogyanak hozzá ez a témához, de, hogy mondtad most nyilni fog reméltoleg egy heterogambulancia és meg egy józankáviz, a válaszotasoknak, ha jól tudom, ugye? Igen, a kimtának. Ami, amit olvasván és látvan a beszélgeteseteket is, hogy meg kell elnélzni, ellenélzés van lakók részéről, én ezt nálunk belül nem érzem. Nem azt mondom, hogy itt hirtelen most nyilni egy ilyen, de hát mi ott vagyunk, tehát nem kell megnyilni, tehát nincs ez, ennek ennek ezt furcsa is volt, ezt elnélzés van. És azt gondolnám, és most nem a kerületek közötti különbségétek a mangszón az, de lehet, hogy mondjuk máshol egy olyan helyen, ahol tényleg bék és polgár lakosok élnek, akik csak kirekből látjak az, hogy nyilj ennek a drogosok, vagy valahogy van ennyi probléma, azoknak nagyon lenn az ellenélzés, de egy olyan kerületben, ahol mindenaposan otthon az utcán nincsen. A kanyarodjunk kicsit vissza a traumák kérdéséhez. A maga a fotósorozat, az egyébként kit céloz meg, tehát ki a célközönsége, mit szerettél volna elérni ezzel, milyen változás szeretnélemek hatására látni? Igazából, azt szerettem volna elérni, hogy egyrészt ezekből azért nagyon sokan nem tartanak az önismeretnek, azon a szintjén mondjuk, hogy tehát hogy én azért tisztem, még azt is felé, tehát hogy nagyon számomra még a fotósorozat készítése és nagyon komoly önismereté munkát jelentett, mert amikor elkészült és így meg láttam a munkamányiáról készült képet azzal a szöveggel, hogy felkéne fogni, hogy nem kérdem elni kell a figyelmet, akkor bevallom, hogy megkönnyeztem saját magamacóval amikor igazsák, hogy valami ilyes mitre éltem, hogy majd így a képeket nézegetve, nem feltétlenül ilyen brutális mélységekben lévő állapotokban felismerni magad csak, ha nem tényleg ezek az elhető trauma válaszokat kicsit észre venni magadban, mert hát nagyon-nagyon-nagyon meg tudja változtatni, azért az életminőséget, ha ezeket így egyrészt ha már csak felismered, hogy még merőttel vagy, csak egy beakat rossz válaszod. A sokat írnak arról az általatok is ismerte tetszerzők, hogy a traumatizáltsáig az nem egyszerűen csak azt jelenti, hogy egy rossz dolog történt vele de a múltban, nem megváltoztatja gyakorlatilag az agyadnak a működését is. Mit tudtak azoknak mondani, akik mondjuk ezzel a kárfotós rozat vagy más kapcsán szembesülnek szeretnék dolgozni magukon, hol kezdjék, hol kezdjék ezt el, hogyan elérnak hozzá, ezt gondolom azért egy elég nehéz kérdés, tehát hogy ne ezzel tudják az emberek, hogy hogyan elérnak ezek az egészhez hozzá. Először is ott kezdeném, hogy és nem a mániam, hogy nem a kérdése választalok rögtön, de ezzel műtött valami, hogy ugyanúgy mind a drog és egyéb prevencionál fontosnak tartalám, hogy ezt a fotós rozatot, vagy ezt a témát magát bevidni az iskolákba. Ezt szerintem ez az alap ez most ilyen zállőes válasz volt, de ezt az most merült felben nem így ahogy beszélgetünk közben, hogy ez is segíteti az, hogy erről beszélünk, tehát van egy transzparencia és akkor most váltaljak a válaszra, van egy transzparencia, ha látják a traumatizáltak, a bántalmazottak, hogy erről már merünk beszélni, jelen van, akár az iskolában, akár másol, akkor rájának arra, hogy erről lehet beszélni. És akkor itt jön a kérdésre a válasz, hogy hogyan kinek tud beszélni. Hát egyébként most már szerencsére vannak olyan szervezetek, ahol bármilyen területről érkezik, vagy bármilyen probléma okozott neket róma azért tud fordulni, bár kevesen most a szemvedébed a gáltásoktól csak beszélni, kevesen vagyunk még mindig nagyon kevesen vagyunk szakemberek, hihetetlenül kevesen vannak, amik ezzel foglalkoznak az a függőséggel. Tehát, Meryenek beszélni róla, és tudom, hogy ez most ilyen időzősen bulsított Meryenek beszélni róla, hát hogy Meryenek róla beszélni, hogy ha mondjuk bántam az ott, hogy viszonyban van, nekem van a munkásorán, na nem a klien sem, aki egy ilyen helyzetbe van és nagyon nehéz és benne van ebben még, tehát itt most kvázi, menek itt és olyan szó ebből a helyzetből egy bántamazotti rendszerbe és igen, egy bántamazotti viszonyból ki menekíteni valakit és az ő velvó munkásorán látom az, hogy ez nagyon-nagyon nehéz maga a rendszer is akadályozva sokszor itt most a csareldségítő a gyerek védelmi rendszer se úgy működik, hogy kellene kinek a pátyánál, kinek nem áll a pátyán mondjuk a bíróság a rendősség szóval, így ennek az ügynek kapcsán megtapasztaltam az, hogy lehet az, hogy ő merne de hát tele van fallal és valami hihetetenül nagy erőkkel hozzá hihetetenül nagy önbízolom kell hozzá és tényleg azért adom kucs fontoság amikor beszélünk róla és a többiek kezdemjezés van, mint a tildős csinált vagy beviszük ő az iskolákból és nem azért mondom el még egyszer mert is metelnem magam állandóan de hogy ez nagyon fontos lenne mert tényleg ott kezdődik el minden és hogy ezt közbeszéd tárgyával tudnál tenni, mert többet beszélni róla akkor ez a meri és ami belül foglalmazodik meg ezt majd meg fog jelenni, manifestáudni fog a külbillák felé is ami még nagyon messze van mert ezt tapasztal van de csak illetve, hogy a többien dolog történik Én közben itt egy kis időt is nyertem vagy megfogalmazok valami hát én talán azt szeretném amúgy így leginkább átodni így mindenkinek teljesen mindegy, hogy most tennek szárhasználó vagy csak munkamániás vagy mondjuk krónikus beteg hogy tennek nincsen olyan, hogy indokolatlan tünetek és ez most teljesen mindegy, hogy testi vagy lelki mert most ez egy pánik reakció már ugyan ilyen hankhallás bármilyen formában még a legextremebbek sem véletlenek és ezt azért tartom ilyen nagyon fontosan kihangsúlyozni mert még én azt látom, hogy az is ilyen úrjási nagy akadály azt látom, hogy nagyon sok ember aki nem csúszik ilyen nagyon mére bele a traumájba, hanem még olyan elhető szintem van ott van egy ilyen úrjási önvád az egész körül, hogy nekem okom, tehát hogy miért és ez szerintem egy ilyen nagyon kemény lépés, amikor így ezen itt felismered, hogy tehát ugye ez az az szinte, amikor meg kell látnod, hogy ja, de amúgy igazából mégis van rá okom, és egyáltalán nem csak úgy szimplen rosszú vagyok összer, akkor és azért produkálom ezeket a zavarokat és lassan lejára az időnge még egy ilyen körkérdés taszak hozzátok, hogy mit lehet te temni, azért hogy a szakemberek szintjén és mondjuk a segítő szakma szintjén, hogy ez a trauma központú segítés ez mind szemlélet jobban elterédjél mi az, ami hiányzik esetleg, mi az, amit az állam tudna temni, azért hogy ez jobban jökeres egyen Magyarországon ez a legnezzébb kérdés, mert amilyen képzésen a tildarészvet és amín én részt vennék de valószínűleg nem fog tudni részt venni a szomatik experíánszán és csak egy uka van az anyagiak, tehát pont az a terület, ahol én is és sokan dolgozunk az nem a legjobban fizeted terület és ezek a képzéséggé Magyarországon, amit most a szomatik experíánsz meg a tildarészvet csak külföldről lehet elérni és anyagi lag elég egy szóciás munkásnak aki keres, nem tudom 170.000 forintot ez nem tudná a választ, hogy mit lehet tenni, az biztos, hogy ha beszélünk róla, egyre több workshopszóróla, egyre több szakember, bármilyen utomodnon tudomásszerezróla vagy tanúróla, az is sokat segít és az ilyen projekte, és amit a tildar csinált az is sokat segít, hogy államisztinten ezzel mit lehet tenni tehát Peter, csak aztán mondani, ha majd az államisztinten a drog és az alkohol pültik, akkor majd újra télünk visszállal kérdésre. Tildáhasz hozzá valami? Hát igen, amúgy ebben osztazunk kiberokval, hogy nézegetjük ezeket a remek külföldi képzéseket, aztán rájövünk, hogy ezek nem nekünk vannak itt alával nekem például az a képzés úgy jött ezt, hogy sikerült ezt a miatt kapni rá, úgy, hogy ezért sikerült elvégeznem, de azért van elég sok olyan terület, ahol én már mondjuk egy orvosi egyetemen akár elről is beszélhetnénk, egy nem tudom, egy két óráta 6 év alatt. Ez az egyik, hogy azért a hivatalos segítő szakember képzésekben akár egy semináriumként én elég ért támogatnám, a másik megamér, hogyha ilyen nagyon-nagyot akarok állmodni, az az igazság, hogy van megállmodtam úgy, hogy állmondom, már sehol se talartunk le, de hogy nagyon remélem, hogy a én, mint egészségügy viszont dolgozó tudjátok, nem csak egészségügy, minden, ahol ezek a kötelező tovább képzések, meg a kreditek és fantasztikus tudást, szereztem ezeken a képzéseken, tehát elmentem ebbédelni hétvégére valahol nagyjából, ez volt kreditekért, mint a fejlesztem magam dolog, és hogy azért én nagyon erülnék annak, ha mondjuk, ilyen kredit képzésben és megyen elhetne, ilyen jól majd informált akármi, mert ebből tényleg amúgy elég lenne nagyjából egy kétnapos workshop is, hogy teljesen át tudja formálni, egy segítőszak embernek a ráállátársát a dolgokkal. Igen, hát ezek szép tervek és reméljük, hogy majd a jövőben látsznak is belőle valami, most így egyelőre, én most annak is örülnék, ha mártigábor újra eljönne majd Magyarországra, amit akkor ki tudja, hogy lehet, hogy rá tudjuk beszélni, hogy valami kisebb workshopot hozzan össze szakemberekreészére, maradj, én látom így szakemberképzésben, vagy tovább képzés, az nem az egyik fő terül, vagy nem, igazából tovább érzést úgy is értem, hogy egy inspirálni tényleg a szakembereket, hogy ezt van, és hogy ezzel így foglalkozni kéne jobban. Tildattuk, Kibarov, nagyon szépen köszönöm, hogy elfagadt köszönjük. És azoknak is köszönöm, akik néztek minket a Facebookon, továbbra is fogunk majd nekiket tájékoztatni minden új drugreporter kaféról, ne felejtsétek el, hogy ez a műsor, egy non-profit szervezetnek a munkája, és támogassátok a drugreporter-t, lejöttek a trámogatotagyaink, köszönjük, szépen, sziasztok.