 Jeg vil starte med at sige selvfølgelig mange tak for at blive inviteret til denne her distribuerede forsamling. Som Ulrich starter med at sige, der sker noget, som er ekstremt spændende i øjeblikket med det her med genetik. Det der sker er en helt fantastisk parallel til det, vi alle sammen kender som PC-revolutionen. Hvis man går tilbage i tid, hvad var computers og så? Det var noget, der var store, tunge, dyre maskiner, som kun de ypperste specialister kunne omgås, og de stod inden på forskningsinstituter og i store virksomheder. Der var en dag, efterhånden hevstrætisk, hvad det hedder, berømt IBM-chef, som sagde på et tidspunkt, at han troede faktisk ikke, han kunne ikke fortsætte at der skulle være et marked for personlige computer. Der bliver vi så lidt klogere, og efter at der skete det, at, hvad skal man sige, teknologien faldt så drastisk i pris, at man pludselig kunne lave personlige computer og sælge dem til en menneskelig pris, så er verden altså puldstændig forandret. Vi kan ikke forestille os om verden uden computer i dag. Det samme er faktisk ved at ske med genetik. Det har været en lille eksklusiv flok eksperter i genetik, som sad på universiteterne eller i firmaer, og det var dyrt at lave genetik, hvis man bare tænker på den første kortlægning af et menneskeligt genom, som jo kom ud der i 2001. Hvad tog det? Det tog over 10 år og forlavede den sequenz. Ufatteligt mange mandetimer, post-doc, og studerende, der har knækket nakken på det, han har sagt, og det har kostet milliarder af dottere at lave. Det er det, som i dag, som Ulof kender påoprager, man kan gå hen og forlavede faktisk som privat person. Jeg har lige været i Kina for at det ikke skal være løgn, og få sekranteret hele mit genome for ende til anden, og det tager dem cirka mellem en uge og to uger, og de gjorde det så heldigvis gratis, fordi jeg skal være med i det her danske projekt, som nu har kommet op og stå. Men hvis man skal betale for det, så koster det faktisk ikke andet end 3-5.000 dollars, og man regner med, at det inde for ganske få år, 3 for menende, så koster det lige som, når vi går hen og køber en fladskærm. Og det gør selvfølgelig et eller andet, det gør, at det her med genetik, og personlige genetisk information vil pludselig være alle steder, og hvad skal vi så bruge det til? Det, vi står med i dag, og som jeg skal fortælle en lille smule om her, det er selvfølgelig første generationsprodukter i den her nye genetiske verden. Og det er svaret til, at de produkter, vi har nu, de ting, vi kan gå hen og købe som forbrugere, det er lidt ligesom de første Commodore 64-computer. Man kan sige, det kan jo ikke alverden det der. Altså de kunne ikke ret meget, og mange synes, det her, det bliver der aldrig til noget, hvad skal man med sådan noget? Men man skal man sige, om bare til 15 år, så tror jeg, at det her er en udvikling der, og man skal måske sige, har spredt sig lige så meget som computerevolutionen. Det vil være med, det her genetisk information i stort set alt, hvad vi foretager os, og sundhedsystemet vil da i hvert fald være fuldstændig gennemtrukket af genetisk information og behandling af genetisk information. Men som sagt, det man kan se her, det fik predikatet årets opfindelse af Time Magazine i 2008, og det var faktisk den personlige genomprofil, der blev introduceret der, af et par firmaer, det islandske D-Code Genetics, og så det amerikanske 23andMe. Det her, det er så et testkit for 23andMe, man ser, og det er eneste man gør, altså man går ind på de her firmaers hjemmeside, man bærer om et testkit, og når jeg siger, man, så er det en eller anden forbrugere, som mig selv, for eksempel, eller en vildtumæste anden, der er ikke noget som helst med lægeordination at gøre, der er ingen lægehånd indover her. Man går ind, så bærer man om et testkit, det bliver sent. I det her tilfælde, der spytter man så i det, der rør, og sender det tilbage, og der er til strengeligt meget cellemateriale til, at man kan opbranse, hvad det hedder, armassen, og man så kan lave en snippest, som det hedder. Så man får her, det er en test af cirka en til halvanden millionen genetiske variationer, altså de her steps, det vil sige, enkelte positioner i armassen, som jo er 16, slurvål, 6 milliarder baser store. Halvanden millionen af dem, cirka, tester man så, for det er nogle positioner, hvor man ved, at der i en rimelig stor del af befolkningen er så 5%, der er der, og man så måske, nogen, der har den ene baser, og nogen, der har den anden, så der er så variationen typisk på de her positioner. Og de her snips, dem kan man så samtidigt kade sammen med noget brugbart, fordi man har lavet alle de her genome-wide association studies, gennem flere år nu, hvor man netop har kigget på, disse her snips, og så kan man se en, hvad skal man sige, sammenhæng mellem, at ha den ene eller den anden baser på et bestemt sted genomet, og så ha en højere lament og risiko for en bestemt sydom. Godt. Så det man går ind og køber her, det er simpelthen sådan en slags, hvad skal man sige, en risikovodering, altså ens personlige risiko for en række sydom, og det er typisk sådan 50-60 stykker, som de her firmaer vælger ud. Nu er der kommet flere end de to, nu er der vel en 5-6 stykker, som laver de her fuldstændig regelmæssigt og rutinemæssigt. Og så får man så simpelthen sin personlige risiko, målt i forhold til den gennemsnittelige befolkningsrisiko for ens etniske gruppe. Og jeg kan sige lidt om, hvordan det ser ud. Det jeg selv gjorde var at vælge det her D-Code Genetics, som befinner sig på Island, og som har lavet rigtig, rigtig, rigtig meget fantastisk god genetisk forskning. Så der sidder faktisk nogen, der virkelig ved noget om det. Og det de tilbyder, det er så en læste på, jeg tror, at vi er op på nu 52 sydomme, som man får sin egen sådan risikobedømelse på. Og det foregår så sådan, som sagt, at hos dem skraper man så lige indersiden, og kender det tilbage, og så får man tilbage fra firmaet på et tidspunkt efter en uge tid. En e-mail, hvor der står, men nu har vi så din personlige snipprofil klar, hvad er sko, gå ind og kig på den. Og det kan man jo så gøre, og der kommer man så ud for noget af det. Jeg også synes, det er en lille smule interessant, når man tænker på, at den her slags ting, har der ofte skulde eller før skulde, det man kalder informeret samtykke til. Altså, hvis man vil have lavet sådan en eller anden test, der siger noget om en sydomsrisiko, eller hvad det hedder noget i den retning, men så går man ind til nogen, der forklager en om, hvad det er for en information, du kan få ud af det her, og vil du så faktisk have den. Og så skriver man eventuelt under projektet, hvem man går til. Og i dag, der er en formeret samtykke for sådan en forbrukernes test, den består i, at man kommer ind på hjemmesiden, og så spørger de simpelthen for, hvad eneste af de her sydomsrisiker siger, og så klikker man, og så får man den altså, hvis man vil have den. Altså, der er jo allerede kommet, det her så eksisterede i et par år, og der er vel efterhånden nogle 100.000 mennesker, som har fået lavet sådan en her, hos de forskellige firmaer. Og der er allerede, man kan se en, hvad skal man sige, en interessant holdningsindring, i forhold til det her med genetik, hvor mange ellers har sådan en formening om, at det er et eller andet, en forhold for sig selv, og det er sådan en meget, meget personlig, og egentlig helst hemmelig information, den er farlig at få ud på hinanden måde. Så kan man se, at det er fuldstændig ligesom Facebook. Altså ikke bare ligner det Facebook, de her sider man kommer ind på, det er også et direkte link, som man ser det op, så man kan gå ind på Facebook, og værdet tilkald sin venner, og i det hele tag dele sin information. Og det her, det er så fra min egen, og der man ser, jeg kan for eksempel gå ind, det er direkte med James Watson, hvis jeg har lyst Craig Venter, Karol Stephenson, som så er D-Code Genetics Direktør, og jeg vil sige, jeg var glad for at finde ud af, at jeg er lignet ikke James Watson, så er det meget. Til gengæld, har jeg rigtig meget tilfældst med Craig Venter, det ved jeg så ikke, hvad det siger. Men man kan også se, at der er ganske almindelige mennesker, en fra Spanien, der og en anden fra USA, som så en bar har tilfældigvis banket på hos mig, så kan vi ikke lige sammenlige en vores genomprofil. Det gør man, så kan man lære nogle diskussioner ud fra det. Og det er altså efterhånden meget dyrket. Men den lidt mere alvorlige del af sagen, det er jo så det, at man sidder, når man så får det her første gang, og skal gå ind og kigge på, men hvad er så faktisk min risiko for dit datterdutt? Og jeg vil sige, hvor det måske i første omgang, hvor man ikke har prøvet det før, føles meget abstrakt med det her med genetisk information. Og så faktisk sidder der, så begynder man at huske på ikke mindst sin egen familiehistorie. Fordi, vi har jo alle sammen en eller anden historie, der fortæller os, hvor er, menerne i mit genom for menelig? I min egen familie vil jeg sige, der er det, jeg husker, min far sidde af den, det er alt, hvad der hedder hjertekar, det lyder de af i en tidlig alder. Og på min mor sidde, der er det kraft, man døver af. Så man kan sige, jeg kunne være fået det hele. Og der er så også mange andre sydom, der er blandt andet en, som jeg vil sige, den er virkelig lidt ubehagelig at sidde og skulle kigge på det alzheimere. Fordi, at noget af det, man tester med den her, det er det her ApoE 4 ALL, som altså virkelig, jeg mener, det er noget med tiddubblere risiko for alzheimere, hvor den altså faktisk bliver virkelig høj. Og det er jo noget, man kan sige, det er en ubehagelig en, fordi man kan så ikke gå hen og forbygge den her sydom. At det eneste, man ved lidt om, men jeg ved, at kvinder, der ryger, får godt min ikutin og drikker rødvind, har en endelig mindre risiko for alzheimere. Så det kan man selvfølgelig lægge sig på scenen, men derudover kan man ikke rigtig forbygge den sydom. Men man sidder altså, og hvad det hedder, klikker ja og ja og ja, til dem, man vil se på, og det er så lige et lille bit udsnit. Og man kan se, at Gud skulle lov, han har sagt, alzheimers sydom, der er den gennemsnitlig befolknings. Det er den gennemsnitlig befolkningshyppighed hos Kavkaser og sådan nogen som også, men det er ca. 12%. Og jeg er så helt nede på 6,7. Og det vil sige, det er jo sådan en lille glæde i hverdagen, man kan få ved sådan en test. Så er det selvfølgelig trist at se, at basale selikarsinom, der er den gennemsnitlig risiko 25, og min den er næsten 43. Det siger jo så selvfølgelig, okay, det minder mig jo lige om, jeg skal nok i hvert fald ikke lægge i solaren. Jeg skal nok ikke gå ud i solen, og jeg må også kigge lidt bedre efter, hvadfor nogle pletter jeg får rundt omkring, måske ikke gå til læge med dem. Og det man kan sige, det er jo det, man gerne vil have, at folk faktisk gør med de her test. Det er selvfølgelig at kigge på, er der noget her, som er et specielt rødt flag for lige præcis mig. Og der er jo nogen, der for eksempel, altså for at vide, de har nogle rigtig, rigtig, rigtig høje, en rigtig høj risiko for bestemte jerdekar, lydelser, og så skal jeg jo nok, faktisk få lavet nogle af de her test, altså kolsterutal, og hvem man ellers kan lave. Og der er selvfølgelig andre, der får at vide, der er nogle kanter typer, som de ser ud til at have en meget høj risiko for, så de skal nok også screenses for det. Men de behøver jo så måske ikke at blive screenset for alt muligt. Så man håber selvfølgelig med de her, at det kan på en eller anden måde rationalisere folk tilgang til, hvad skal de eventuelt passe på i lige præcis deres liv, og selvfølgelig også, kan det eventuelt bruges i sundhedssystemet. Det er jo meget brugt i det amerikanske sundhedssystem, som jo er privat, og hvor en masse firmaer, men de har, de lader deres ansatte få sådan en test her, for eksempel, så man kan se, at hjem er der noget, vi skal specielt passe på hos dig. Og så er der selvfølgelig også, masser anden form for diskussion af, ja, men kan det her noget, eller ej, fordi det er klart, at så snart de her kommer ud, så har der været ramaskrig fra nogle etiske cirkler, og også fra nogle, hvad det havde læget i cirkler, bel anede den amerikanske, hvad det hedder, American Medical Association, brugte sig ikke specielt meget om det her, fordi, altså, de kunne jo nok se, hvad skal man sige, at folk bare går direkte til, og så måske i kilden, og får sådan en test udenom deres læge, det lyder jo ikke ret. Og så var argumentationen, så selvfølgelig ikke den, at hvad det havde lægerne ikke rigtig, havde lyst til at miste den her indtik, og argumentationen var, at det her kan folk jo slet ikke forholde sig til. Ganske almindelige mennesker, kan der ikke, altså, det siger dem jo ikke noget, med sådan nogle rige sige. Altså, hvad skal de med, de kan jo bruge det til noget. Det hører man som set også masser af læger, sige, og hjemme. Og der er så også den her, sådan lidt mere bekymret, etiske argumentation, som siger, det er simpelthen på en eller anden måde forkert, at lave folk få sådan et indblik i nogle mulige rige sige, fordi de vil bare blive nervøse at få en rigtig dårlig livskvalitet, og for øvet vil de nok også rende sundhedssystemet på dørene, og dermed fordyre det hele, og det går jo slet ikke. Det er så sjovt at se, synes jeg, at når man begynder at undersøge det, fordi nu kommer de første undersøgelser jo af, i hvordan forholder folk sig faktisk til den her information, så viser det sig, at det gør de egentlig ret fornuftig. Man har blandt andet undersøgt, der er kommet inden for de seneste, tror jeg, 4 uger, og jeg synes, at det er interessant. Det er netop folk, som bruger lige præcis de her typer test. Erik Tepold, fra Scripps Institute, lavede en undersøgelse af 2.000 forburere, som var gået til det firma, der hedder Navigianics, og havde fået en lignende test her, og han havde selvfølgelig undersøgt dem i forvejen, hvordan var der sådan, hvor nervøse var de for at få sygdomme, og hvad skete der så bag efter den her test, var de så mere nervøse, at rende de til lægen og alt det her? Der var ikke nogen som helst forskel på deres generelle, så den engslighedsniveau før og efter, og der var heller ikke nogen, der selvom de fik at vide dem, fordi vi havde alle sammen, og man må sige, vi havde alle sammen nogle ubehagelige steder. Der er ikke nogen, der går frit igennem, når det hele er bare, hvad det hedder, under gennemsnit. Så alle har noget, men igen i den her sample, man kunne ikke se, at der var nogen, der blev specielt nervøse. Og der var en dag, hos Navigianics, kan man få en genetisk rådgivning. Man kan simpelthen komme til firmaet, og så sidder der en genetisk rådgiver, som gennemgår det hele med en. Det var der kun 10%, der var højt gavt og benødt sig af. Resten, de kunne sagtens selv finde ud af det mindre. Og noget af det mest interessante var egentlig, at som Topol og Sæt, det var egentlig meget bizar, at de brugte stort set ikke til nuet, med hensyn til at lave deres livsstil om, for eksempel. For der er jo masser af de her ting, man kunne gønne at sige, men okay, har man nogen, hvad det hedder, er det karsytte om, så rigtig sige, der ser lidt høj ud. Så skulle man måske netop lægge sit liv op, og alt det her. Men det viser sig, at det gør de der folk så faktisk ikke. Hvis man kan se noget, så er det en tendens til, at de lige præcis gør det der med at vælge ud og sige, den der ser ud som et virkelig rødt flag, og så går jeg lige til min læge og diskuterer, er der noget, jeg skal have målt eller været. Så mere hysterisk, er der altså ikke, der omvart ikke nogen, der sådan får store nervøse kræmpetrækninger for de her. Risikodienger. Så lavede man også fornyligt en undersøgelse, det var nogle sociologer, der simpelthen gik ud og fandt en representativ gruppe af, jeg tror det var 1500 amerikanere, som sådan et gennemsnitte befolkning, og sport dem. Hvis i nu, det er nogen, der ikke har brugt det her, hvis i nu, hvad det hedder, kunne få sådan en test her, var det noget, I var interesseret i, og så forklarede man dem, og gik meget i dybden med at forklara, at det er jo kun en risiko-videring, det er jo ikke noget, der giver dig en diagnose på nogle måde, og det kan jo være, at du kunne blive nervøs af at få nogle af de her oplysninger. Og der er også sådan noget, som alt har jeg mig, som du kan få indsigt i, og hvis du har en meget høj risiko, kan du ikke gøre noget ved det. Og så spurgte man, hvor mange var endnu interesseret det, det viser, at det var over 80% af den her, altså representativ flok, der gerne ville have sådan nogle test, og de ville betale omkring 600 dollars for det. Det synes I, det var det egentlig vær. Og når man så spurte dem ind, så siger man, hvad er det I vil med den her information? Så var det i virkeligheden også et ret interessant svar, fordi det var ikke noget med, at jeg er så bange, fordi jeg er sygt om, eller jeg vil i hvert fald ind og se, hvad jeg har en risiko for, fordi du er der. Når de sagde, det er bare en grundlæggende, en død interessant og spændende information, at have om mig selv, den vil jeg selvfølgelig gerne have. Og jeg synes, det er lige præcis det, der er været lidt mærke til, og det er også sådan, at jeg selv har fornemmet det ved at prøve det her, at man bliver simpelthen bare basalt interesseret i sin egen biologi. Man sidder ikke og stiger så blind på de, der er sygt om, basalt sildekarsinom, whatever, altså det klarer vi nok, hvis det er, og jeg kigger efter plætterne og alt det der, men altså det er død interessant, ikke bare at se de her, men selvfølgelig at gå videre på websiteet, altså at klikke sig ind på de forskellige, altså baggrundsartikler for, hvordan har man egentlig fundet ud af det her, og hvad er det for nogle gener, der gør, at den ene og den anden risiko ser forskellig ud. Så det er simpelthen et, det åbner en ny verden, som er interessant simpelthen, og det gør det så i endnu højere grad, hvis man bevæger sig lidt udenfor firmaet, fordi man kan sige, det er jo egentlig lidt nære, at de kun giver én information om 50 sygdom, når de nu har testet én eller halvanden million snips. Heldigvis er der så nogle fyre to amerikanske genet, der har lavet en gratis indgang til, at man simpelthen kan putte sine rådata ind, og få udtale sig om alt, hvad man ved om de snips man selv har i sin genprofil. Fordi det her program gør, det er, at man tager sine rådata ned fra firmaet, det er jo så i mit tilhøjelse fra Island, sender de her rådata ind i prometageprogrammet, og så får man efter denne større tykket på det i nogle timer, hvis man har en langsom computer, så får man en rapport, hvor man så kan gå ind og se, for enormt mange snips, hvad ved man egentlig om de snips, hvad ved hele den medicinske og biologiske litteratur, om de her snips, og der er jo altså rigtig meget forskning derude, og dem bliver konstant opdateret, uge efter uge, alle nye artikler kommer med ind, så man kan lave en rapport, altså i dag og om to uger, og dem vil se forskellig ud, der vil være kommet mere påformeligt. Og der får man altså igen, og så kan man gå ind og se alt muligt meget, meget mærkelig forskning, folk lige har lavet. En af dem, som jeg lavede mærke til, eller faktisk var det min kæreste, der lavede mærke til, at vi sidder og kiggede på rapporten sammen, og han så hele landet ude af det ene øje med breast volume, så gik vi ind og kiggede på, hvad det var, og det viser så at være en snip, som kvinder kan have, og hvis de har den snip, og samtidig drikker mere end 3 kvr. kvr. 5 dagen, får de altså signifikant mindre brødsvolumen og jeg havde så den her doppel dosers vil jeg sige, og som min kæreste sagde, man burde jo straks i sundhedssystemet gå ud og forbyde og advarme mod kaffe for unge kvinder, fordi det er jo simpelthen farligt det her. Så der er meget, man kan få indblik i, og jeg vil også sige, for at der skal være noget spørgetid, det er jo lige præcis det her, som egentlig gør, at det er en kraftig udfordring til hele systemet det her. Man kan godt stå og sige i dag, som for eksempel praktiserende læge, at det kan du jo ikke bruge til noget af det her. Vi kan målge et kolde stol, og vi kan snakke lidt, og vi kan se om du er syg, men hvad skal vi med sådan noget her? Men det kommer jo, og det kommer til at gå stærkt efter som, at jo flere, der faktisk får lavet, ikke bare sådan nogle profiler her, men altså hele deres genom, jo mere forskningen bliver der pludselig lavet, og forskningen kommer til at accelerere kraftigt netop, fordi priserne er blevet så lavet, og pludselig kan man få de her kæmpe store kohorter, og så kan man begynde at få et langt bedre indtryk af. Hvordan er det, at bestemte gener eller genetiske variationen, hvordan er det, de kobler sig til miljøpåvirkninger, og så kan man, om jeg så måske snævre de her bud på en risiko, meget bedre ind for den enkelte, og sige, hvis du lever den her livsstil, med de her snips, ja, men så er det nok sond og sotten, det går. Hvis du gør sond og sotten, kan vi sige, så går det i den og den retning. Så selvfølgelig vil det her, som sige, blive meget, meget spæsere, og meget, meget bedre i løbet af de næste, lad os sige, 5-10-15 år. Men spørgsmål er jo så, hvad i alverden gør sundhedssystemerne med det nu, og man kan sige, herhjemme er der jo røstende, lidt interesse i virkeligheden. Altså, Thomas Jensen og mig selv har spurgt praktiserende læres landsorganisation, om ikke de ville være interesseret i, at vi stillede op og lavede nogle kurser eller noget i retningen om det her, fordi, jeg vil sige, praktiserende lærer i dag ved nul og niks om de her ting. De kan simpelthen ikke læse sådan en rapport her, som en forbruger kommer og smækker på bordet. Min egen læge kan det ikke, for eksempel. Nå, men det var de her praktiserende lærer nu også, ligeglad med, det gad de ikke, fordi det kan vi ikke bruges til noget. Jeg tror altså, at man lige pludselig vil få at mærke fra faktisk forbrugerne, at de ville altså have, at man som læge ved noget om det her, og kan forklare det. Og altså, man kan allerede se, bare sådan noget som, at i min mailbox, der ligger der, for eksempel, en dag pludselig en e-mail fra en mand, som har hemokromatose, og som har fået nogle af de her irreversible, hvad det hedder forandringer, hvad det hedder plager, har man delt, og som man sagde, hvis jeg bare var blevet screenet for det her, hvad det hedder, de her genetiske variationer, der giver hemokromatose, så var det her jo aldrig sket. Og han har simpelthen dannet en patientforening, og de vil nu gå til politikerne, og kräve, at der bliver lavet screeningsprogrammer for hemokromatose. Man kan sige, ja, men det er jo så en sjælden sygdom, og skal man nu virkelig det, og så videre. Men det er bare om, at man siger, toppen er ispjævet. Jeg tror lydenhurtigt, vil der komme forskellig press på, at hjemmen, sundhedssystemet må da selvfølgelig tage det her ind, og det er en information, der kan bruges til noget. Og noget af det, man må sige, jeg virkelig fik et chok over, da jeg gik ind på det her på medieasiet, der er simpelthen en helt kæmpe box, man kan få folk ud, som handler om, hvordan omsætter man medicamenter. Altså alle de her forskellige leveransymer, og de forskellige snips, der relaterer sig til, hvordan man omsætter simpelthen navngivende medicamenter. Jeg kunne for eksempel se, altså nu, jeg er jo psyiatrisk patient, og edder hjemmeligt løgepiller, og jeg kunne se, at chok sat ville jeg ikke få nogen virkning af i stort set. Tænk, hvis min læge havde sat mig på det i starten, så har jeg ikke fået nogen virkning, og var muligvis ikke kommet videre i nogen behandling, heldigvis var jeg så, at det havde løgtligere en en, der gav mig satralien. Men det kunne man have set på forhånd, og man kan også kigge på, hvad det for nogle doser folk skal have. Og man kan sige, det er da fuldstændig vanvittigt, at et system ikke i tider, hvor man netop ser store tv-inslag, men folk dør jo af forkert medicin, og for højre, og for lave doser, og det er det der, men begyndt at se på, at det, vi allerede ved, og de her test er nu meget, meget billige. Man kunne jo godt begynde at bruge dem i forhold til vise grupper, som man siger. Der er det vigtigt, at man får den rigtig medicin for starten, og at nogen lån den rigtig doses. Og jeg vil sige, der er en kæmpe, kæmpe stor opgave, nu, hvor det her er. Det er et løb, der kører, og der sker fuldstændig ligesom PC-revolutionen. Det sker bare hen overhovedet på os. Det er ikke noget, vi kan kontrollere særlig godt. Så der er en kæmpe udfordring for ikke mindst lære at få lært noget af det her, og få se på, kan man bruge det, og politikerne må få guds skyld også til og sætte sig ind i det her, og finde ud af, hvordan skal vi forholde os? Kan vi faktisk gå ind, og gøre vores system ikke bare bedre, men måske også en debilier? Og jeg tror, at jeg selvfølgelig kan man sige, der er også en enorm opgave i folkeoplysning, fordi det er det samme, som hvis vi går tilbage til computerne, altså man indfører dem ret hurtigt i skolen, og så videre og så videre, og dermed får man nogle generationer, der vokser op, og bare kan det der. Det er samme med de her ting, hvorfor ikke bare undervise i helt basalt, altså biologi og genetik fra folkeskolen, for det her er altså ikke svære, end at lære at styre en computer, Og jeg tror og håber, at det der danske genomprojekt, som vi lige fik at vide, som bliver startet nu her, hvor kineserne er så venlig, at sætte et genomsent op i Danmark, og begynde det her arbejde. Der kunne man i håbet, at det blev en anstød sten, til at så kom der noget folkeoplysning, så kom der noget debat, og så kom der forhåbentlig også, noget brug af det her i systemet.