 Štieno ar sėkit, kad yra atame pilius, kad namos nėra, bet sėk nėra jis, kad tai blogai ir kad apagaluoji tai. Jeigu į čia būtų dabar, arba turbūtėm šių nesabar jau kaip yra į keliį ir į kitą šelis, ir galbūt būtų progą, kaip nors kitai gyvent, bet išsasutai, jeigu angščiau į būtų čiaikus į Lietuvą į tai. Turbūt būtų žymiai blogiau ir reš nepinaurysi, vizduoje kai būtų, nes mahau, kad būtų tikrai daugiau, ir aš turbūčiai nesėdėčiu. Vėl jeigu norvegyje. Mes ne turėjom už ką duonos valgyti, ne turėjom, ką gerti, nū turėjom, ką gerte iško, bet mes turėjom labai mažai penigėlių, ir jie nusprendiš važiuoti iš norvegyje dirbti. Bet paskutinės akimar, kas tai aš žiūrėjau jairgėryjus, aš kalvojų, kaip netulsta nomalės. Tai turėjome labai amlaiką, kad metus tolst, ar tolst, aš tikrai buvo baiso. Jeigu anščiau, jei būtų čia lykusiai Lietuvaitai, būtų žymiai blogiau, ir aš turbūčiai nesėdėčiu. Nes aš maus tiek jau, kai saigryšti, aš jau būsų pagankamai dytelė. Ir aš jau gal net negyvensų, to sanamos. Norėjau ši dirbti penigo, pasatyti Lietuvai nuo savanama. Aš tai manau, kad yra labai, labai buvai švažiuoti užsinyti vam, palikt vaikus. Nes tai yra tiek neti singo paprasčiaus. Sveikus, myliu, kai imama, yra sakų bendrausius, jau sujeis niekėt, niekėt niekėt apkai, kai su savo vaikus. Aš noriu trėti, kažką karjeros, karjerau užnaukat lėzvo, nes, no, nes, ką ganau. Suprast vaikus! Daugiau muočių, tiem bendrausiu vaikais. Aš nes kai tau, kad aš esu nutolus nuo vaigu, aš esu bloga mama. Manau, kad dušteni, taip sakant, dirbant galima, tai yra tas pasišėsme. Tai kažkodėl visi nori inteligentai iš čia būtą, tenai gali, jodą darbandė. Na, taš pažiu, manau, nežinau, kad kažkai pverštis, diržus ar kažkariinkė, bet kad bent jau, yki tol, kal galima, tai šitą, kad vaikas saukti, nes saukti, šiuo dinkė vaisti. Aš pasba galvojuš, važiuo. Nes, dubai, kūs iš taikyti, vienam dirbant čiaim metai, ir vienam darbė dirbant į manama. Ne, tai važiuo tiekų vienas, iš tiekų sidarbiną legalėjį, tai už vaiką kiekvieną gauną, namažiu, sanot vienygu. Kitai vien ir prasmės, važiuo, tiek. Vaikai turi būti kartuškų į tevai? Visie, vaikam yra svardausia tevai, mėstis, pinigai iš darnė viskas. Aš vad pačių dabar dvijos adarbos, ir būrėš labai jaučių, kai pasikiai te. Viskas. Vaikai tikrai prarado dėmės, jiems sunkiau šimės. Bet va dabar įkia pasirinkti, ir aš tikrai pasirinksi vieną darbą, nes, nū vaikam, be manės, nėgėry. Nes gyvenom, normalioji šiai moja visavo gerai, ir, kaip, tais laikais, buvo populiaru, kad dar slav, bandės, šiai mą, mą matė, eka standaryt ir kaip, tais laikais, labai populiaru, buvo rūsiai, ir panašyvi, pėkevi, pėkevi, pėkevi, pardagimai, ir taip ir iš pračių blogerai o paskui, patrupuji, patrupyti ir iki nulio. Tada, tada jau į minus, ir tada buvo blogai. Davai blogai. Ir, tada, iki aška, ką labai rinktas grįpt ir iniciatyvos jėmis jau mamam. Ir, tai, ir iš aš jau į Ameriką. Sumintim, kad taip trūks metus, dū metus, kąl dūsvaiti dvodos paus ir pazar. Kąl daigį gyrišno moja ir dėl mes įvencum, kad normaloji šimą. Buvai aš jos nemučiau dėl reikį 10 metų. Ne, ne, buvo ataip, kad gyventurėjom viską iš tikrųjom į karį kėdalą. O kodėl išvažiavam, gal geriau norėjasi, nežinaulėjom. Kad šia būtų kažkola bai trūkėti, nebuvo ataip. Ir kur gyventurėjom, ir dirbą, bet galis norėjo pabainyt pasižriėt, kas ten tokio. A tai, neplinai, atliekina mu darba, blogai vaikinė. Čia, o gyventu, šia būtų kažkola bai trūkėti. Kai mėdų tal gerai sėkasi, kažkoti, ne, o kaip, rasit. Ne, va čia paskyti. O, na, jis. Mame jau senai galvojo apie išvažiavimą. Aš tai jas suprantų, ir manau, aš šia palaiko. Aš šiai sakėjo, kad gerai, kad išvažiuoja. Nors, man tai nepatinka, ir klausi labai dažnai klausdavamo, ir brulio nuomunis, ar mes ją palaikom, jas jeigu mes būtų, mes sakė, kad mama tu tikrai nevažiuokį, tai tikrai būtų ne išvažiavo. Aš niekada negalvo pa pašyt, kad tai pasilektų. Aš visada ją palaikia, o sakėjo tu tikrai važiuokį. O viduje, aš nenuriau, kad ne išvažiuotų. Nes man gaila. Bet gyventrai, kad žiūrėtim prieki. Paskutinė dienas, tai aš dar taip paskūnės su reikšmino. Bet paskutinės akimarkas, tai aš žiūrėjau ją ir gerėjau. Dėl pinigūti galvo, kad čia vaikus paliknė lengvą, yra tai yra sunku. Su vyklo į dirbo 7, tai 6, 7. Tai kaip dirbo daug tai, skaitauvergės, zauros, priekon, vėjerio, bakarė pakyla ir šišišimtus gaut ir nieko daug jau man maisto. Su galvo, jau kadraugai visių sienyki, su kuo pasikalba žymiai, gerėjau na už dirba. Iš aina rytė in darba, tai nai bučki vienam kitam, vaikai vėl laukia žiūroinkė, alia, kad apareis bakarė vėd, bučki savdalinot, vaivot vienas pasako, jaka mokyklo į sėkės, o dabar sėkau, kaim jie pasipasakos, kai tavęs nebūs. Manau, kad tu kartimų, kaip mama niekada nesaseras. Mes turime daug užsokų paslubčių suje, ir viską apasakojam. Aš aš laikus, myliu, kaimama, yra sėkų vendrausius, jais niekiek nekitap, kai su savo vaikais. Jomant tikri vaikai atrodo, kai, bet iš tikrota jie mano. Kai, kaimano, vaikai aš myliai, jau jie paš, jūs myliu, vendrau. Jei čia ne jau stokiotu, mamos gal niebo vypoti. Aš nesitikėjo to, kad dėl jomočių ties rūpimos, rūpinimose. Ne labai pradėjo rūpintis, viskai žiūrėt labai, tu galimas kitis jautiai, mamos vaidimai, nirmalą, bai napateni. Mes, maman, gal iščiaišą kraustį, tu launaryti. Ką patartume mojčių ties? Suprast vaikos, daugiau močių tiem vendraus su vaikais. Suje jis reikia, ir padukti, ir jom taip pakalbėt, ir jūs palaikyt. Tada močių ties visų susitverkys. Aš pagalvojo, kad aš jau savo vaikus užaugynaudė, per, nu, padėdo, anukus aukyt, aš jau aukyt, išleidus, buvo į darbus, viską, bet, kad man teks diena naktys, jais būtų tai negalvojo. Jau našėjama nori turėti, ir tai, ir tai. Nu, nėra galimybų. Nu, reikia savė aukot. Reikia kažką tai daryt. O jai tu materialiai negalipadėt, tai nors kitą pusia padėdė. Vaikaisų galvojų iš važiuotų sidirpinigų. Giveno labai prastam namelį, noriau būtų očė, iki būtų sutaupit, reikia atsutai tuoma minimumų nevalgyt visai šeimai. Nieko, kad ne, nu, vienu žodžiu, dėt, dėt, dėt, orgyvai būtų. Ir, ir kažką jau. Ir mes važiam tik sezonu. Iš tikrui važiam su labai rimtų, tik slu ir tokių visiems labai aškių. Jeigu mes išvažiuosi, mūsų sidirpsim, nusipirksim namus, nes mes jau neturėjų. Dakau, žmandyti viską. Praktiškai viską. Sugėlėjim dėrbom, sudu sudinau, medžiu sudinau, miškap jovelo, gyvulius prižiūrėjau. Ir tai, spirmais metais, dėrbom tuo savo namus. Ir grįžom namo ir buvo kažkus tai potraukis. Iš tikrųjų buvo potraukis. Vieštė atgal ir netame, kad ten tu pinigusi dėrbėt. Tiesiog traukį, taš tikrai traukį, mane tai traukį. Būdavo vėliau tai pagalvo, jau nebėvažiuosim, jau tikrai nebėvažiuosim. Matais viso net ir sukuo piktas, mūsų ta kartais kaip apsipyksim. Užėna noris ir papsiperikti kartais, mums trūkės šalia. Kartais lauvai būgai pažišti, tikiuos muokyti, nes aš tikiuo pasirinkau, tikiuos muokyti aš nekai, apie tėpų aš nekai, man tėpas į daro, spautėjai net aš arams kartais išvėdų. Dėkų, bai ne jauko, kad visi sautėjai vaiznanimas, o važsumo tis ir bruo. Ir kažkaip tai, ir bandydavom ir vieno ir gytyr. Ir čia dirbdavom, ir grįždavom Lėgato, ir Lietuvoje bandydavom dirbti, bet tikrai Lietuvoje nepovykdavo matytą teitės. Čia yra skirėse darbas, ir statuije saikė taip darvo, negu Lietuvoje. Je darų lengviau, je aš kažkaip ir Lietuvoje. Daugiau fiziniais jegos naudojama Lietuvoje. Čia, daugiau techniką dirba, negu žmogos. Kiekvienas noriogas, kai čiuoje, jie mėgsta, ir kai čiuoje, ir jie taupoje, tenka visai, tenka padirbti. Kad darbas vyksta, kad jeną tikrai trumpabuna. Kada dirbį, dirbį, jau jau jau pačiūs reikia, bliaiskas, jau viskas, važiuojam, jau laikas miegoti, jau laikas pakarėne atvažiuoti, jau viskas, baigiam darbūs, vodau, kad dar dirbį ir dirbsi. Man darbūs aligus visiškai nesiskiria. Nėra, kad taš Lietuvės ir ten, mes pasidėsimų, tuoje padirbėse. Tave vertiną kaip darbotoje, ir jai gūtarkim tu susirgai, niekada tau nepasakys, kad tu turi ateitį darbą, ujaigų netai, uždūrų laukė šimtas, išmogų žiūrį žmoniškai, skirtų mes ir laukai. Galip direktorius pasėmė, šloti ir šloti. Iš tikrojų rastakau. Iš tikrojų rastakau. Iš tikrojų pradėjų dirbti viežbūti, ir atidarėje naujaukštą. Ir tiesiog mūsų buvo galbūt per mažiai mes nesuspėjų. Mūm reikėjų išvalyti visus paruošti kambarius, nes kitą dieną buvų užsakytėje, ir savininkas užsidėjas darbinius drabužius, šlavį, syrblėvų, voneploj, jodukra kambarius tvarkiai, lygiai tai pačiai sumomui ruošiai kambarius. Ir darbų ateidau, pustas termos, ir bandelius viskas saku pertrauką mes jau jau gai dirbam. Aš geriausiai tai mėgstų statyba, bet gyvulio tai čia yra aš galio pasakyti kaip hobi mano. Tvartas mantai viskas, aš in tvarta entenu, ir jau čia malo, numą dirbti jieme. Dėl mėgantai į vokti. Ar mes grežės. Puprašiausiai jau čia malo, numą dirbti priežiūrėti, ir tvarkyti. Ir tikrai, kada būna galimybė, niekada nesasakau, nuvažiuoti ir kodirbėti, tikrai, kada galimybė yra tai. Stėgmios išnaudot, tai galimybė, nors kas gintarėjome, būna patinka. Dabar namos. Bet jeigu, tavo cipulai daimas yra tvarta, tai prašau mantai tikinau da. Mums į naugą. Tos, pasiržvejį, priežiūrų nuvažiais, labai gerai cipulai da, labai po jįlsių. Ir labiausiai kaut rūksta, tai vaikų rūksta, kad skatiu, nėra čia dabar, sumimas. Bet mes niekada perprėvartai, tiek turi būtisų, tikrai niekada nevirtim, čia jų pasirinkėmos. Ir mes, ašsakyvomės, ar mes su mindaugų kaltimų. Tai duodam laikų, pasisprėstė. Tai yra su mindaugų vakalbėjų, ašsakau tegų galvoje, tegų pasiranką, kur jie pamatį, jei žinu, tegų pasiranką, mes su niekada neversem. Iš tikro nu, niekada neversem, nesakysim, vispliešyrius važiuokį čia ir būkit sumimas. Tiesiog, mes norimųš laukti talai, ką jei patys apsisprėst, kad... Norimųš vaėm ir... O mes tai laukim to laikų, labai... ir paraginom, kurėtą. Nori labaiose gyvenimė, gyventi nori begyvė. Man čia labiau man ten ir čia aš čia gyveau. Čia mano dintui už alės lėtuvą. Galėčiau pasidalydė į dvį pasisrį čia gyventi ir nori begyvė. Čia kačiau visi, dėsant angus matytą atviras, po nori begyvė, kalnai iš to jis. Aš galėčiau, vadabar, nesipirikčiau, bilėtą ir skriščiau. Bet kad kad ir barytu ir jie, ir vadabar, atverštų bilėtą ir skriščiau. Nes jie vaikam skriščiau. Nes labai bijo dausio dviratį palikti, bet kuris tiesiog jėtus, kaip aš šia no esiuo čia dviratį, sako jau neali, gali čia palikti, niekas jau ne jums. Kaip tai mamyt ne jums jau jau, kaip nesnėjis įvaisduoje, kaip tai čia būs jaigu jisai paliks neprirakintą, bet priežiūros dviratį. Sako jau neali, čia jaigu žmogos žinog, kad ne jautais ir ne jamos. Man ten, galėtų mūnėm, kad jau būtų gerės nės, o ten būtų gerės nės. Nes man labiau patinką, norvegynis ten, man daug užmonis, viskas kaip taip. Aš nežinau norvegu ir genera labai daug jau gal ketūrėti, kitaro vrš ketūrių tentų milijonų. Tarkim iki peinkiu, Lietuviu yra 30 milijonai, bet kažkodė Lietuviai visam pasalys, kaudus puslabiosia Lietuviai, užmušia Lietuviai, apvogia Lietuviai, ta padaria Lietuviai, bet kažkodėl apie norvegos, tai nėra aš. Norvegių irgėtsi Lietuviai, man nekaukė. Norvegių būt palecininkos. Gavdėtai Lietuviai bagės, norvegu bagysiai, gudė nandatų pių yra. Sujonu tai problemų, nėra, bet su Pauliną, Pauliną tiesiuoknų, nai greštai pasakį, nai neleks, aš bandžiau į akautį, kad naisy mokyklą čia, kad mes jei važiuojam drabužius pirkti, ir kad visas priemonės mokyklą, ir neilabai verki epsi, verki ir po tošo... Tai pašė noriu tiesiog, aš su galvojau tokį, nu nežinau, ne tinkamą apvūdą, bet tiesiog, aš noriu pažėti, reakcija tiesiog, ir nepradėjų verkti. Ir po toši, prasiuo labai aš tikrai, kurimku taip staigiai. Tiesiog, kažmano aš važiuosi, kažkaip reikia perložti savo, kad reikia ten važiuoti ir viskas, buvo ir būtų su šeimo, tai reikia kažką padaryti. O dabar, kad angėjo vireis ne, ir aš ir brolėti jau, po mastum, kad keriau važiuoti negalikti čia. Nes aš noriu turėti kažką karjeros, karjerą, o žinog atleso, o ne viską galiu, aš padaryti, galiu ir neistoti. Mano, kad gvišio į Lietuvą tos to gauti, pat vantro datanus mano šeimo ir bus mano darbą. Nes visai, kad tos alėkos ten gyvent. Čia kviena mano močiūtės, mano senelį, draugai. Sako norėčių ten važiuot, pasižiūrėti, kas ten, kokia irgi ten ajeplinka, bendravimas, bet kad viso šito, nesotikčiau, ne užka. Tai, kur išvažiuočiau, su kak toštų neolikai, ir grįžčiau čia, viena jau savarankiškai, bet grįžčiau. Tai yra, kad ir vaikai išvažiuočiau ten gyvenę, bet aš mano, kad tai yra blukai, aš tai visai, nenorėčiau, aš važiuot. Aš nenoriu palipiusų draugų čia, ir vaikytą šali gyvent, ir visas gyveniamas pasikeistų, ir man tai yra neprimtina, aš tikrai nenoriu. Nenapatiktų, man ten gyventį, ten gyvenimas darbas, ten dirbė, dirbė. Išėgynės vioje ryvys, kas vėl dirbė. U kam su daryti, vaikam kalėjimo? Kąs notulbą lengviau, lengviau, nebūs, kad tu jų atsiveši čia, ir uždarysi, tu jamskysi, tu ektenti čia bukerą. Vajigas galinų tavęs, tai pusi sklęsti, nėgėsti, kad aš aš tai pažių nenoriečių tai. Jie turi vis tiek, jie turi savo nuomu, jie žinu, kai jie būdų mūsų vaikyti. Kad mūsų ne yra, kartas sujeis, tai yra ašku minusas, bet aš pažių viską, mes viską žinu, ką jei veikir, ką jei draugų, iš tikų, mės ką mes, kaip vieną dieną. Aš tiesiog supaulina tarios, ir aš dabar viską žinau, kaip ten, kas vyksta, ir jonas, kaip ten, kas vyksta. Aš nes kai tau, kad aš esu, nuutolus nuo vaikų, aš esu bloga mama, aš tu aš tikrai nesakau. Aš galbūt blogės, būtų, būtų lietuvo, aš tikrai, nes aš būtų piktą. Nes, jaigo aš lietuvo, tai gėš pariausiną mokį, kaš laikų turi vaiką. Tiesiog iš darbų paskambinė ir norodai, tu padarik, ta, ta, ta, na mose. Tai tikrai irgi nematai tu vaikų, ir tada rūpi, ir užbūtas sumukiai, ir pragyventi, ir ką tu išgyrsinui, ką tu vaiką. Tai išgyrsinui esi darba, ir da paskukytą problemą, kylą ir sumukiais, mė na mė dabar iš Ameriūkų ir iš gyventi nės, ja susesirės vyro jie gal kelt ir į smetus. Ir memai išsukrųji labai ga reisėkas it, bet labai pasilguma mose. Jai išku manės labai pasilgą. Nes nesimatam, bet mes per kamerą vis laikmatėmąs. Kali buvome spers kąipą, per telafoną, per visur kurti galimo ir buvai kiekvienai dieną ir viską jų nijšinu, kad mes vykėm kiekvienai dieną ir panšiai. Ar Ne. Aš jie taip gara. Vainuio jau. Jeigu reizinai. Nelinskiu. Lėlgoma, mūsų sgarai. Viskas sgarai. Nes labai viena kitamilė mūsų moma. Viskas bus sgarai mėnydėje. 9,5 laipsnių kampu Apsūkama nagilėnimas ir aš visų dabar bet degėgė rai jaučių aš yra ir tas tažinuojimas kažvanį yra namo šaliai. Anšiau įslavimą labai buvo sunkuojimti įsupraist ir pripažin, bet dabar spratuo. Aš esu tikinti ir tikėjimas maia labai daug, labai daug kreškia, ir turbūdėl tos. Pradėjau, kaip taip maizkyt apie visą gyvenimą savo ir apie ta gyvenimą buvomą mose. Tai savo, kaip turėjau būt, tai yra ir tai yra ir pandimas, tai būs įgėra, tai yra ygėra. Tai savo, kaip turėjau būt, tai prikėjau, nes aš amsčiau laiko subrendau ir pradėjau žirėti gyvenimą saikti taip ir tai yra yra yra yra. Man yra sunkuojų ir buvo sunkuojų, bet aš ištvėliau ir štėrių nevėnau, štėrių sumama, nes nors jas ir nėra čia, bet nes labai į artymas ir tai yra labai yra yra. Tai yra būt ne turi artyna mūs, nes aš esu gyvenimą dabar palaukimo ir aš esu labai laimėningą. O kas yra tai pati saktimiausiai žmonės, žmonės, kurios tu brynginiai, kuriu ta vireikia, kad jau būt prie tai vės? Tai vairi geriausiai draugai būtų tai. Žiūrėsiai kažkas susiskamina, taip pašnikam, tas paskaip ir vienas kitą matytų. Galimus kiti tai blyngs, man palinkai paskamina aš į, nu, tai kai šargalį pakil. Pašnikiais išsumamas, su įtėvą. Taip tu jau įtėvą, tas išsiskirimas, arys jau Jūs Nutoliną, arys jau Suartiną? Nėdgi man ičiū, kad Suartiną galbūt. Tikrai gal irgi, dažnai bendraujom. Al kai buvo čia Lietuvai, dar ne išvažniau jairia. Taip kai žinuoštai, tai net negalvau, kad jie gal į kažkurį švažiuoti. Tenai jis šitai, buvo taip... Visek išėji duvūsų draugai, ten taip paliau. Taip daug tu jau jau įtėvai, tai dėl vokarę. Daugiu ma vikutai. Žalgiris viską. Šiaip iščiukuojai tai man būtų trimetiniausiai būtėtų, sgrįžtųjos, kas būtų buviai tik sakykai. Tai yra eikia evems, man čia. Aš jau pasilks, tu kai jau galai kaniara. Bet kai jis prvažiujau, kad jis taip būna, kad, no, yl įsikai atvelos važiuot. Nu, aš jūsų savarinkaiškas žmogus, jūsų patveikytės, bet man vis tiek trūksta, to savo serdvės, to, kao savarinkaiškas žmogus, labai aš tikrai skubu užaukti, kad gyvenčiau atsau. Ir žinau, kad tai yra labai blogai, kad aš paskimėlės vėl būti mokinukiai ir labai pukitas kalideriais, Nu, pat norit, aš aš savo apinkai, aš savarinės, jūsų sikurt, va tik man patinkai. Mės aš manau stėk jūsai grieštė, aš jūsų būsų pagankamai didelė, yra aš jau galnėt nei gyvenčių. Neaužiuogu būsimų kartonau, kažkas visi ir... Mums liepė visi, liepė, norvega. Pavežtus, vaikus pasimti, šiandė, greičiau, jūsia yra... Jo, jūs sako vieną kartą nesiblaškykit. Pasimkit atsiveškit ir viską. Čia visi ir viską. Ako jūs nesimės, kaip visų vaikai gyventų, kad jie kurtų savo gyveni. Čia jau jūsius prindumos. Tiesiog, kurtų jau tiesi laimingas, kurtų esi reikalingas, kurtų matais savo atyti, at man atrodo va tento ir jis laimingas. Rūni, ar tu sapnui į teveli? Labai ir atai. Labai, labai ir atai. Truskutius. Prad jasi sapnui atroškutius, kaip pašos valgau. A, man padaryt, aš jų nemūrų sapnui atroškutius. Ši noriu daugiausiai į teveli sapnui atroškutius. Ako jau tai... Tai, kad... Nes, aš jau nemieks tu. Nemieks tu atroškutius, kaip atroškutius, kaip aš su valgau.