 Hvert år spørger skolen om eleverne nu af skoleparade. De små nye elever er spændte og forhåbentlig er de store elever glade for at skulle i gang igen efter fjern, men er skolen parat til børnene? Hver eneste sommer er der i medierne og i debatten og i forældresnaken en kæmpe stor fulds på det her med at nu starter skolen og er børnene nu skoleparade. Det synes jeg er et relevant og interessant spørgsmål, og man kunne også vente den om. Man kunne spørge, er skolen klar til børnene? Skolen er parat til at tage imod de fleste børn, men der er en gruppe børn, der ikke trives specielt godt i folkeskolen, som den fungerer i øjeblikket. Det ser de mere praktisk orienteret børn, dem der har svært ved at koncentrere sig i lang tid med den traditionelle klasse- og undervisningsform. De trives ikke specielt godt i folkeskolen, som den siger ud i øjeblikket. Der er et udviklingsbehov. Hvad fokuserer man på, når man taler om skoleparatet og skolestart? Man fokuserer på at forstå eleverne, at nu er de en undervisningssituation, hvor de skal modtage noget læring. Kan de sidde stille? Kan de modtage en besked? Kan de forstå ideen om at gå i skole? Kan de forstå ideen om at komme over med al sin skoleting, lytte, deltag, vær aktiv, huske og så videre? De samme spørgsmål kommer jo bare til stelskolen. Er de givet til at tage imod så forskellig en børnegruppe som børn af, når du sætter 28 børn sammen i en klasse? Er skolen parat til at give kollektiv beskeder, der forstås og gribes forskellig? Er skolen klar og parat til at forstå, hvordan børn skal forhålle sig til en skole i dag, skal forhålle sig til at lytte? Er skolen parat til at give undervisning, som passionerer børnene, som forbereder at huske det, som forbereder at deltage en undervisning, der inviterer til deltage. Så man kunne stille alle de samme spørgsmål, man stiller til familierne, om deres børne skole klar, kunne man i virkeligheden stille til skole? Men hvad er det så skole skal kunne for at være børne parat? En god skole for alle børn er en skole, hvor alle børn lærer og er inkluderet i fællesskabet, deltar, bidrager og aktivt til fællesskabet og får udnyttet alle deres potentialer og får det optimale udbytte med hensyn til både farvelige, personlige og sociale kompetencer. Hvordan ser du med ensomhed? Er der børn, der er ensomhed? Så er det et sted at tage fat på. Hvordan ser du ud med ting, man er bange for? I klasserne med meget omopning, så er der mange flere end offene, der er bange for alt muligt. De er bange for at blive til grigen i klassen. De er bange for at ikke have venner, de er bange for at blive for let. Så man kan jo kigge lidt på, at der er trykkighed nok i klassen. Og den tredje ting er skoleglade, fordi i klasser hvor der er meget omopning, der er altså mange børn, der ikke kan lide at gå i skole. Og det er slet ikke kun offene, det er mange flere end dem også. Så kig på ensomhed, kigge på skoleglade og kigge på, om der er trykkighed i lokale. Det er de tre ting, som lønner sig at arbejde med. Det vil være et fordel for alle børn, ikke bare for de såkaldt praktiske begævet, at vi får en mere virkelighedsnære praktisk ud af klasseværelse undervisning, hvor der indgår aktiviteter med bevægelse og praktiske håndværksmæssige ting. Det er også de, som den man traditionelt kalder de borgeligt stærke elever, vil også have godt at få sådan et mere virkelighedsnært forhold til viden, se hvad deres viden kan bruges til osv. Og helt ad at få et blik for, at viden er ikke bare så den teorier man har inde i hovedet, det er en kompetencer til at fungere hensæksmæssig i forhold til omværten. Hvordan kan skolen så blive bedre til at skabe trykkighed og undervise virkelighedsnært? For at lære dem til at blive bedre til nogle af alle elever, så er der brug for efteruddannelse, for professionel udvikling, som man også kalder det. Det vi koncentrerer krafterne om, det er at gøre undervisninger så spændende og så passioneret, og så tolerant, at alle elevernes forurser, hvad de nu kommer med, er bidrag til fællesskabet i dyrtik. Der brug for en ny form for efteruddannelse og professionel udvikling, der er mere direkte arbejder med lærernes måder at fungere på i klasserværelset, og som skulle foregå på skoler og ikke på konferensiscentre for eksempel, eller på profissionshøjskoler.