 Hola, benvinguts a casa de la Maria Rovira. Com esteu? Està xula, no? Jo crec que m'ha quedat molt maca. He fregat abans que vinguéssiu. Sí, jo veig una mica de pols per damunt dels sofars, però no t'ho diré. Ho veig una mica justet, això, per fer una festa de la promoció, de la UPF, no ho sé. Creus que hi cabrem, aquí? Jo crec que sí, que hi cabrem. Mira, tenim indicacions de seguretat molt clares. Tenim una quadrícula preciosa. I el pis és petit, però hi ha de tot. Fins i tot hi ha un noi que em canvia les bombetes. Gràcies, Joan. Molt bé. Tinc personal. Fixa't-ho. El Joan només farà això i se'n va. I cotitza. Bé, ja veig que tens de tot. Però, el que anàvem benvinguts a casa de la Maria Rovira, encara que no ho sembli aquí, avui hi haurà una festa virtual de la promoció 2020 de la Universitat Pompeu Fàbara. Tu ets alumni de l'UPF, no? Tinc gent que no? No, jo sóc de l'autònom. La gent no preguntava aquest parell? No, perquè som... UPF-DO. Perquè som posats aquí, efectivament. Jo sóc de la promoció 2008-2013. Jo encara tinc més pedigri, perquè sóc de la promoció del 97. Que estem parlant del segle passat. Estem parlant de quan jo anava a la classe a les tortugues. Això va passar... Sí, és una mica més jove que jo. Una miqueta, res. I sóc una mica més gran, també, que els protagonistes de la nostra festa d'avui, els estudiants de la promoció 2020. Ja sabem que tots aquells que us gradeu aquest any teniu en men una cosa una mica... Té tinguts a la festa de la promoció UPF 2020, amb l'Òscar Dalmau i la Maria Rovira. Per ajudar-vos a estupendus, assistir a un acte així com molt solena, i després d'on vols el que toca. Una festa una mica més boja que la que podem muntar avui. La teva festa de graduació va ser molt boja, o què la recordes? Què t'han explicat, què t'han dit? No diré res sense anar al bocat davant? Perquè no recordes absolutament res a la festa de graduació. La premsa local va sortir. No patiu, que vosaltres també la tindreu. Sé que ens esteu veient des de casa, o des d'on sigui, a través del mòbil, de la tauleta, el que sigui. Però, en fi, ja sabeu com mand les coses a dia d'avui, que cada setmana hi ha notícies que ho capgiran tot. No patiu, tindreu la festa a la festa oficial, confiem que sigui abans de que us jubileu, no patiu, i que ens jubilem nosaltres. Doncs què, potser ens hauríem d'anar posant, no? Potser sí, però on comencem? Pels guarniments, que veig que aquí hi ha banderetes, per l'aparitiu... Home, per on comencem? Per la careta! Que comenci la música! Ara sí. Benvinguts a la festa de la promoció UPF 2020, amb l'Òscar Dalmau i la Maria Rovira. Bravo, bravo, bravo. Comencem amb els guarniments pregrabats. Per què et diuen? Escolta, Maria, no diré gaire la festa aquesta. A veure, si he portat fins i tot música en directe, Òscar, no em vulguis acabar-la ja, sinó que jo sabia que tu t'agradaria la música en directe. M'encanta, m'encanta que a casa, en lloc de tenir una parella de música, un toque a viscos, tinguis directament un grup de música. Un grup de música i tenen nom, són els Olxanela. Olxanela! Bravo. Hola. Hola. Havíeu tocat alguna altra vegada en una festa de promoció com aquesta, en un pis privat... Com aquesta, no? No, eh? Havíeu tocat mai a casa meva i jo sense saber-ho? Ah, va. Que divertit. Si m'agrada, un duet amb llacet. Com han de ser les cerimònies dels altres. Comantes, antes, que es feien les coses bé. Sí, senyor, bé, sabem que tenir un repertori que no s'acaba, però avui volem que tothom col·loreu amb la música que ha de sonar en aquesta festa. Us proposeu o us podem proposar alguns temes? Si us proposem temes, vosaltres sou com una mena de... De jucbocs. Neu amb monedes o no? No sé si dèiem, és una festa. El tema és que això serà molt democràtic i molt participatiu, i per veure les cançons i votar-les, heu de consultar els historis de OPF a Barcelona, i les cançons són, atenció, una lluna a l'aigua, Take me out, shape of you, and last night. Molt bé, tema música enllestit. Què més, Maria? Doncs mira, nois, teniu alguna... una mica de música solemne? Perquè ara és el moment del missatge del rector de la Universitat Pumpeu Fabra Jaume Casals. I tant, sí, aquest lloc, i també una bella situació greca. Genolls, ulls i sí, maçons. Dans ces mauvais traduccions, on peut le trouver, souvent, dans des t-shirts, pour nous encourager à être plus authentique, plus sangulier. Qui s'hiera comentar, para felicitaros, hoy, este verso de la spítica de Píndaro? Llega a ser el que eres, es debé qui ets, arriba a ser qui ets. És un imperatiu que fegeix un petit comentari que té per mi molta importància, m'adono. És a dir, quan ho hagis après, quan de lo haigues aprendido, aprendiendo-lo. Respecte a la singularitat, aquesta és una qüestió molt important per a l'universitat, que cadascú sigui ben bé qui ets, pugui desenvolupar la seva personalitat. Però a l'altre plat de la balança, tenim aquesta expressió, aquest participi grec, m'azon, aprenento, sigues qui ets, però aprenento. Jo mateix no crec que sigui igual ara, que fa set anys, quan vaig començar, aquí, com a rector de la universitat, Pumpeu Fabra. Per a la universitat, i en això jo hi poso sempre molt èmfasi, per a la universitat és molt important això d'aprendre. Ens interessa moltíssim saber que som en una institució per aprendre. Som en una universitat que respecta la singularitat personal per davant de tot de cadascú de nosaltres, de cadascú de vosaltres, i alhora, que relaciona amb l'apenda. Jo us voldria dir, avui, que espero que la universitat Pumpeu Fabra us hagi ajudat, de veritat, a esdevenir els que sou, a esdevenir com sou. Moltes gràcies per confiar en nosaltres. Felicitats, congrats a tots. Que bé que parla, eh, que és el rector. Amant, ha arribat allà per alguna cosa. No deixes un dia, jo què vull ser? Mireu això, com t'ha, eh? Copa d'acaba, eh? Jo ja la tinc muntada. Jo, quasi, diguem-ne, jo estic una mica working progress. Els que us heu inscrit a la festa us hem enviat un kit on hi ha unes quantes coses. Hem començat per la Copa d'acaba perquè avui és obligatori brindar-me. Si no brindes en una festa, què fas? Està fresquet. Sí, quin any és? No ho sé, 2020 posa aquí. És un cava jove. I ara mateix per què brindaries, Maria? Per què brindaries? Home, doncs, treix pels estudiants de la promoció 2020 de la Pumpeu. Són a la porta. Sí, sí, sí. I crec que precisament són estudiants. Vés a obrir. Benving... Pesta, passeu. Hola. Endavant. Hola. Qui sou? Hola, benvinguts. Jo soc la Maria Callora d'Economia. Benvingudíssim, si us plau, posa-vos còmodes, com si fos casa vostra. És casa meva, però com si fos casa vostra? Ara xerraré una miqueta amb vosaltres, no? Bé, tenim tres representants del que és la Universitat Pumpeufabra. Jo tinc una pregunta per la Maria, Maria. Sí. Ets tu. És la primera pregunta. Maria, ets tu? Maria, d'economia. Tinc aquí que tu no estaves segura de la carrera que volies fer. Això m'han explicat. No estaves segura de la carrera que volies fer i acabes economia. Sí, bé, sí. Per què no veterinària, d'exemple? No, mira, del sector d'economia i empreses m'havia segur que volia fer-me. Sí, perquè el vaig xerrar, ja vaig començar amb aquest tema, i per les signatures que tenia, ja vaig veure que era el meu, i que era el que m'agradava. La qüestió era d'aquí endavant quina carrera agafa, perquè la Universitat ja és un pas bastant important, que ara la teva nova etapa. I, bueno, al final, pues, parlant en gent, vaig decidir que economia era el meu. I ara penses que vas fer bé? Sí, me m'agrapan de això. Si no, quin moment més tens aquí? Havia de fer veterinària, de fet. Aquest ha estat bé, perquè això fa moment televisiu. Ah, aquí hagués hagut drama i hagués hagut... En fi, qui més? Ebert, tu dones i per què vas triar a Barcelona per estudiar? Bueno, jo soc de República Dominicana. I, bueno, vine a Barcelona, perquè, com a imatres espanyola, està familiaritzada amb el lugar, i, doncs, era com una decisió fàcil. Ebert, tu has fet informàtica. Sí. Aquesta gent que esteu tancats a casa, que sou a socials... Canxitos, doritos... A veure, no ho creo. Almenys jo no. No, ja et veig que t'has apuntat aquí a la festa el primer. El primer nom que va a caure és el de l'Ebert. No, no, l'Ebert d'informàtica vindrà. I, a veure, què has trobat a la Pompeu? Pues un lugar donde aprender un montón de cosas que no imaginaba que las aprendería nunca. Y, pues, estoy muy orgullosa de haberlo hecho. És la resposta correcta. És correcte. Dos punts per l'Ebert. Perdona, Ebert, però jo havia presentat concursos, i això de donar punts em sortia de natural. Clàudia! Clàudia Soto! Traducció. Si es dedicarà mateix podries anar fent la traducció simultània, el que jo estic dient, per exemple... A l'Alemanya, l'anglès. A veure, l'Alemany. Hola, Clàudia, com estàs? Hola, Clàudia Viquet. És aquí, en una petita festa que hem muntat. Hi ha una clara pati. Té bon accent, eh? Això és baixa exònia. Mira, t'aplaudiríem, però com que sonen aplaudiments pregrabats, quedarà una mica trista, això, Clàudia. Però tinc una pregunta per tu, perquè aquí em diuen que ja de petita tenies clar que volies estudiar a l'UPF. Com sabies que existia a la Pompeu, quan eres petita? Visca que ha costat. Comencem per aquí. No hi has de llevar-te d'hora. Jo sé que vull anar a l'UNI en 10 minuts. També, però és cert que hi ha gent que té la sort. Des de ben petit ha de saber què vol fer, i jo potser vaig descobrir la meva passió per traduir, sobretot per interpretar, no sé, els 13 anys, i l'Auabena era una opció. Està massa lluny. Massa lluny hauria d'haver sabut de matinai, no... És a dir, que has trobat la teva vocació i també la teva parella, tinc aquí. Sí, sí, van començar, jo he estat primer curs, i encara. D'aquí aquesta alegria. Com que vol dir-hi encara, però què és aquesta? No és que encara... Com a clar, evidentment. Aquest enverdi, aquí, sobrava. I així, fins a l'últim dia de les nostres vides. Així m'agrada, perquè... No, no, això també... No només menys la intel·lectualitat. És que ets antic, Oskar, és que ets una mica antic. Escolteu, una mica. Què enhorareu de la vida universitària? Començar-t'ho, si vols. Bueno, estigui... Realment, quan estàs estudiant, és molt bé, no? És veritat, m'agrada. Una que no vol matinar, l'altra que viu molt bé, m'agrada. Bé, hem de ser realistes, no? Sí. Després de la universitat ja comences a treballar, o potser fas un màster i segueixes estudiant i mira perfecte. Però després ja és començar a treballar, i treballar és una completa, i és una altra cosa. I estudiar, realment, vas fent amistats, vas fent coses, vas socialitzant, i realment és una època molt interessant. No perdeu les amistats, que feu ara... No, no, no. Bé, hem fet. De les vies. Hi ha alguna cosa que no enhorareu? Hmm... Va, mulleu-vos. Contesta-t'ho, contesta-t'ho. A veure... No ho sé... Molt bé, saps que ha cajat l'Ebert, enlloc de la Clàudia, tu ets més valenta. Què no enhoraràs? Que no enhoraré. Els examens, no les enhoraré. El cafè de la màquina? No, el cafè de la màquina no l'enhoraré. No, però en general, jo estic molt contenta amb la universitat, i els amics que he fet, i els espais i tot, jo estic molt contenta, i crec que enhoraré una mica tot, perquè el cap i a la fi han de ser quatre anys. I s'ha convertit una mica en la teva casa. Sí, en la teva casa, si ja ho has d'entrar. Sí, sí, en la casa de la Maria. Com es diu bisque en alemany? No ho sé. Calla, calla. Hi ha una formulada celebració i festa? Diuen com, oja. Oja! Esperem que no t'ho hagi inventat. No, que jo ara ja que no ho hagi inventat. El tema és que, com que en aquesta festa no hi podíem convidar tothom, us hem preparat uns quants missatges que han enviat especialment per a tots vosaltres. Moltes felicitats. Avui és un gran dia. La carrera per l'alcumpeu no és poca cosa. I us felicito per això. Espero que us porti allà on desitgeu. La filosofia, la literatura, l'art, la gran cultura... S'hi ve com un contrapeso a los momentos dolorosos de nuestra existencia. Por el futuro y mucha suerte. Salud. Moltíssimes gràcies per haver-nos escollit per fer aquest viatge i tota la sort del món en aquesta nova etapa fascinant que ara comenceu. I fins ben aviat ja has graduat. Enhorabona, molta sort, i no t'oblides de nosaltres. T'he volgut ex-estudiaris. Hi ha companys metges a felicitar-vos per haver-nos arribat fins aquí. Un honor, un repte i un plaer. A veure-vos acompanyant i que sigui una veritat part de aquest viatge. Aquest any us hem trobat molt a faltar, però estem molt orgullosos de vosaltres per què us ha superat el moment més difícil en l'any més decisiu. Doncs gràcies per aquests missatges. Moltíssimes gràcies a tots. Són el timbre. Som-hi. Hola, benvinguts. Passeu, passeu, sisplau. Hola, com estem? Home, això ja fa més cara de festes. Què tal, qui sou? És la Celia Lintura, de biologia humana. Jo soc el Gergín i de comunicació virtual. Jo, l'Ena Galvall, de humanitat. Benvingut, sisplau. Benvinguts a la cuina. M'ha agradat molt, Gerard, tu, com a estudiant de comunicació virtual. Que m'he tocat al micro, eh? Sí, per demostrar els 4 anys. Que el tècnic de sou haurà quedat distret. Però bé. Potser que vosaltres ja us coneguessiu abans. És molt familiar, la Pumpeu. Quina és la vostra història? A veure, la nostra és complicat, perquè... Sou família? Sí, som tots germans. Som la mateixa persona. De fet, jo estudiava amb l'Aina i vaig fer teatre amb el Gerard. Per es coneixent de l'institut. Que fort. Jo aquí ja m'he perdut. És un triangle complicat. I també, espera't, perquè es veu que la meitat de la teva família, Celia, són alumni de la Pumpeu. Sí, jo, quan estava destinada a Bronaraba, vaig acabar la Pumpeu per familiaritat. Perquè tenia els cosins grans, tenia el tiet, el germà... Després vaig descobrir que la Pumpeu, en general, era diferent, perquè jo estic a Camposmar, i em diuen que és un món... bueno... Què passa a Camposmar? És com una república independent de Pumpeu. Sí, si a Camposmar se li apliquen normes de la física diferents. Sí, sí, sí. Tinc molt d'interès en aquestes històries. Passeu-vos-hi un dia, perquè ja veureu, és un altre món. I, escolta, parlant de Camposmar, tu et vas a donar de sobte que tot el Camposmar era groc. I a tu, això, t'inquieta, ets supersticiosa, ets molier... Què passa amb el groc i Camposmar? Sí, a veure, amb el groc... És que està tot arreu. Primer tot arreu i després no te n'adones. És que, més a més, exacte, està un bon placement, això. Però, a més a més, és el que dius de molier. A Camposmar ens agrada molt el teatre i el color groc. És una mica inquietant. A donar, que ha fet teatre. Tira tant de ferència aquí. Va, escolta, a veure, jo tinc una pregunta aquí per l'Aina. Aina ets tu. Jo. Fins ara tothom teníem el clar que volia estudiar, perquè triava la Universitat Pumpeu Fabris, la cosa que queda molt bé. Ja sabia des que era... M'han portat la gent adecuada aquí, des del primer dia que vaig néixer. Però és un cas i farem el teu. Jo em vaig apuntar a humanitat sense saber ni que hi havia el pla 200. Perquè és una mica bé bé. El nom et va agradar. No és l'única, eh? De la humanitat. No, perquè jo... humanitat és la meva segona opció. I jo vaig fer un canvi de prioritat, però el canvi de prioritat el vaig fer al meu cap. Jo no vaig avisar ningú. No em podíem matricular-me i no em podíem matricular, perquè jo no estava a la llista. Vaig haver de fer un procés burocràpica, vaig ser un estiu maco i al final vaig entrar a humanitat. Quina era la primera? Arresèniques, a Girona. I no vaig poder anar a Girona. Molt bé, però contenta d'haver fet humanitats. La Pumpeu Fabra, efectivament, sí, sí, sí. Molt bé, tot perfecte. Tenies alguna expectativa de la vida universitària? Mira, doncs això n'ha anat bé amb així? Bé, jo pensava que la Universitat potser seria... Bueno, és que jo també soc una mica antisocial, però vull dir... Jo em pensava... Benvinguts a la Universitat! Podem quedar per no parlar-nos. Jo pensava que es farien grups, així, per ja no sé, coses, i no. Jo, de la Unia Casa i de la Carta de la Universitat. Doncs per això t'he convidat amb la festa com aquesta. A veure, si vans de graduar-te, no? Doncs coneixes gent. Clar, a tot el moment la cosa és una mica pagada, però... Amb algú que no sigui a la teva família, perquè això és trampa. Gerard també té la seva història. Perquè tu volies fer comunicació audiovisual, però aquí no hi havia ni primera opció ni segona ni tercera. Si no, entre comunicació audiovisual, jo no vull fer res. Però què és? Bueno, no, és que a veure, és una mica... Posis un adiós. És una mica... no és així, exactament. Perquè vull dir, jo vaig triar comunicació audiovisual al final, per aquella cosa de dir... Descartant? Estudiar alguna carrera que no sigui teatre. Que sigui molt fàcil. La nota és alta per això. Vull dir que era, o treies bona nota a la selectivitat? Bueno, ja vaig patir. Me'n vaig adonar tard de tot això, i a casa també em van convèncer tard, i llavors el segon de vaig ser endavant una mica com... Casi no arribo, però bueno... Vaig arribar i vaig dir... Mira, ara. Em sona aquesta... La teva vida és paral·lela. No m'ha explicat, no m'ha explicat. Una cosa que no sigui gaire forts. I a quins tens, guanyant-nos la vida? Jo no tallo en fuet i coses. Sí, és veritat. També us hem fet venir una mica per aquest comenceu. Preparar el... Aquí teniu fuet... Mira, rodances de fuet, si voleu obrir les toques... Aquí teniu bols, també. Va, que això ja comença a semblar una festa. Sí, una mica, només una mica, però bé. A veure com va amb la música... La música, veure... Les votacions. Les votacions com les tenim. Tercera, Take me out. Segona, Shape of you. I, per tant, la primera, una lluna a l'aigua. Si us agrada aquest tema, fantàstic, guanyant. I si voleu que soni una altra cançó, entreu els historis. OPF a Barcelona i voteu, voteu, voteu. Com a teu frau electoral. Però qui t'ha cantat el rànquing de la... Una veïna, una veïna que està superimplicada amb tot el que seria aquesta festa. Està enganxada a l'estrímid. Sí, volia anar a la Pompeu, però... I, per això, no l'hem deixat d'entrar, perquè es va estudiar l'autònoma. I perquè aquí hem de cabre i molta gent. Bé, com ho veieu, els músics, això, el rànquing? Bé, bé. No recordo jo ara la primera, quina era? La primera o la tercera? Voleu tocar la tercera? Quina és? Take me out. Ho veu amb bé, els músics, perfecte. I des de casa, com ho veieu des de casa? Enhorabona, nois, són una promoció superespecial. Recordareu tota la vida, aquest any, jo crec. I tot i que potser ho teniu una mica difícil ara, però segur que ho podeu fer, estic convençuda. Vosaltres podeu. Un bató. Que us veiem avui en la nova etapa que començais. Vos l'avis que no l'apulso. Ha de ser de dedicació, de constància, de ganes. Marabona a tots i a totes. I desitjar-vos sort i molts ànims per ser capaços de contribuir. Tenir un món més just, més habitable. Per mi ha estat un autèntic plaer per a vos conegut, perquè sou molt bons estudiants, però sobretot sou menys persones. Felicitats de nou i molts encers per la nova etapa que avui comencem. Amb vosaltres hem après i hem gaudit. Què més podem demanar? Sempre estareu en els nostres pensaments i recordeu que sempre l'OPF estarà al vostre servei. Els meus companys de la referèdia, de Jaume Primer i de Roger de Núria, us volem desitjar molta sort amb la nova aventura que comenceu un cop deixeu aquests estudis. Per mi ha estat un plaer ser professor vostre, i allò que m'agradaria és que no només sigui eu, bons metges, sinó també metges bons. Sí? Voleu que guanyés aquesta? La millor. Escolta, núria d'haver arribat la Mònica? Jo sé que havia... Bé, la Mònica sí. Hauria d'haver arribat, però no ha arribat la Mònica. Llavors que si no arriba la Mònica, algú haurà de fer el discurs inspiracional i segurament hauria de ser tu. A mi un discurs inspiracional no se'm donarà gaire bé. Jo tampoc és que s'ha de parlar molt del futur. Jo sóc més de la ressaca d'ahir. Doncs jo encara, davant d'ahir, jo. Mira com vaig vestit. Jo sóc més del passat, jo he vingut del passat. Però escolta, necessitem un missatge èpic que txequi els ànims. Ja. Alguna cosa com què? Inspirat, Òscar? A veure, poseu-me música, sí, música intensa, perquè ara em posaré intens. Aquí cal un discurs tipus, fa uns anys, vau començar els vostres estudis plens d'esperances i ganes de menjar-vos el món. Avui que aquell primer dia la UPF ja és història. Encareu el vostre futur amb la mateixa il·lusió que quan vau posar els peus per primer cop a la facultat. Perdona, perdona, perdona, perdona, perdona. Perfectíssimament. És que crec que aquest discurs li he sentit molts cops. No és una mica previsible? Mira, mira, mira, som-hi. La campana. Benvingudíssims, passeu, sisplau. Hola, bona tarda. Una mica més i no passes per la porta. Molt bé, escolta, aquí sou, presenteu-vos, no? Jo sóc el Guillem, de dret. Guillem de dret. I el Toni de Política. I el Toni de Política, és perfecte, molt bé, això. Encantats. Ens haureu d'ajudar... Sí, us podeu posar, no sé, crec que... Hauríeu de triar les olives. Us haureu de posar la boca i llavors, si són amb enxoba, farcidetes, les deixo en un vol. Que són a Manzanilla, en un altre. I les gordals? L'has normal que se les fotin. Sí, sí, sí. Puc veure-ho, crostir-vos-les. Afectivament, aixim, ara. Fem-ho, fes-ho. Hauria de venir més gent i ja voreu com ara sonarà un altre timbre. Correcte, molt bé. Sí, és que... Hola! Bienvenido. Hola! Benvinguda. Què tal? Com us n'hi ha mai? Jo sóc Paula i he acabat del meu doctor en biomefina. És que tenim gent d'important aquí. Una cosa, mira, és que em començem a ser masses. Els del sofàs, i els que estan tallant fuets, com si no hi hagués demà, al balcó, al balcó. Fa un dia amb aquí, sí. Sí, això sí, que és veritat. Ahir no, ahir no, però vull favor. Ara que tenia el caloreta, si està molt bé. Tots el balcó, bueno, tots no, eh? Demants plau, davant... Que es queden aquí polítiques i drets. Sí. A ells dos me'ls menjo, jo. I màster i doctorado, per aquí, per favor. I vosaltres tres... Ai, ai, ai, I want to make free. Bé, què tal? Bé. Us podeu treure la mascareta ara? Sí, sí. Estem a una certa distància prudencial. Tenim amb nosaltres el Guillem de Dret. Sóc jo, però... Guillem de Dret. Guillem Gómez. I l'Antoni de Polítiques. Exacte. Antoni Gómez. També. Gómez i Gómez, eh? Dupón i dupón. Bé, per això us hem posat aquí a tots dos. Ens diuen... que el Guillem ha estat delegat. Guillem, no tenies prou feina en estudiar, que a sobre vas fotre en aquest merder de ser delegat? Com surteix, això? Realment és que al principi no hi havia ningú que volgués fer de delegat, és que m'hi vaig apuntar. Això passa sempre, ningú per què ningú? Perquè és molta feina. Ho has experimentat, eh? T'hi tornaries a presentar? Sí, perquè al final si l'he agafat al gust, ha servit per fer... He conegut molta gent, professors... Contactes, eh? Com sou els de Dret? Sempre, sempre fent contactes. I tu, Antoni, Polítiques... Què tal, Polítiques? Era com tu esperaves? Bé, clar, ja has acabat. Així, bé... És una carrera que és una mica peculiar, perquè realment el que veus són moltes coses de molts àmbits diferents, no? I això potser que no m'ho esperava tant a l'entrada, sinó que m'esperava més tocar Política Pura, però realment el que fem també, també toquem Política Pura, evidentment, s'ho toquem al trasàmbit, com l'economia, el dret, matemàtiques, també... Rius, quan has dit matemàtiques, justament... La teva assignatura preferida? En algun cas, no. La veritat és que és la matèria més complicada. O l'estadística, per un top. Però a tothom hi ha una estadística 3, que és bastant. Cadeu-vos bé amb la cara de l'Antoni, perquè estudiam polítiques, fitxa per Podemos, en 3, 2, 1. Això, tots venien, tots venien de polítiques allà. Bé, escolteu, com us veieu d'aquí un any? Ara fem una... Imaginem-nos d'aquí un any, feina treballant ja en algun sector? Us faria il·lusió, jo què sé? Bé, en el meu cas, vaig estic fent la doble, també, i ets acabo la carrera de dret. Què vol dir la doble? Que fas dos graus, d'acord? Mm-hm. A vegades no, perquè primer comences un, però el tercer any de polítiques, doncs és l'opció de començar a fer dret. I això és el que... Exacte, encara en queden dos anyets de dret. I, bueno, espero una cop acabi, doncs pot trobar feina relacionada més amb dret que amb polítiques. Com polítiques? Perquè lamentablement la situació del mercat laboral demana més una cosa que l'altra. Mira'l, aquí ho tenia clar el teu company. Com t'hi veus tu, d'aquí un any? O què t'agradaria? On t'agradaria que vam bufet, advocats? Sí, de fet, el tinc clar. Ja el tens clar? Per no agafar-la, però... Ho tinc clar, ho tinc clar. Ara el que faré serà un doble màster, un és l'habilitat per fer menopar ser advocat, i l'altra de la especialització, un dret penal econòmic i compliance. Dret penal econòmic? Sí. Esperem. Jo crec que sí. Doncs bé, Maria, estava xerrant amb ells, sentia per aquí que feia un soroll amb bosses, que això està molt bé. Ara això mateix ara ja té tota la pinta de pica-pica de festa. O sigui, hi ha fouet, hi ha fastucs, hi ha reganyes, hi ha nàxols, hi ha guacamole... Pregunta'ns què no hi ha. Què no hi ha? Doncs mira, no sé, no hi ha. Per exemple, Orani, Orani no en tenim, però tenim un estudiant de màster i un doctorat amb biomedicina. A veure, cuando acabasteis la carrera, tenies la carrera, tenies molt clar que volies seguir estudiant, no? Bueno, sí. En realidad, yo estudié en Londres y luego ya vi aquí que había un programa muy bueno del doctorado y me vine. Entonces ya fue como... Ya sabía desde que em pensé estudiar la ciencia. I tu també tenies clar o què volies dir més allà? Pues sí, porque yo estaba estudiando castellano, la lengua, cuando estaba en China. Y luego tengo mucho interés en investigar más en la traducción e interpretación. Uy. Claro, porque tú eres Giu y has hecho un máster en traducción. Y tú eres Paola y has hecho un doctorado en biomedicina. Vale, a Giu. ¿Qué te llamó la atención de la UPF y por qué las cogiste entre todas las universidades de España? Porque cuando investigué veo que ofrecemos todo tipo de traducción. Traducción específicos. Así puedo elegir cualquier cosa que quiero investigar más. Claro. Me hablen muchos caminos, sabes. Entonces elegí la UPF. Tus padres no tenían muy claro lo de venir a Barcelona, ¿verdad? No, al principio no me apoyaban demasiado, porque obviamente España está muy lejos. Claro. No puede miedo, ¿no?, de tenerte lejos. Y al final me vive que si puedo basar cinco exámenes y además UPF me coges, me quieres. Claro. Y ya puedo venir. Y obviamente es force muchísimo, conseguido los objetivos. Y al final mis padres me dijeron que al principio no es. Ellos no creen mi, sino ellos creen que yo tengo más fuerza potencial y ellos tienen que darme una motivación mío para si animarme. Entonces quiero dar las gracias a mis padres. Pues las gracias. También hay un punto, a lo mejor no sé si te pasó, pero a lo mejor tuviste miedo de llegar aquí y estar sola. Pero conociste a alguien, de lo muy curioso, ¿cómo fue? Sí, porque yo no conocía a nadie aquí y tuve mucho interés en conocer nuevos amigos. Entonces antes de empezar mi más de él, yo pregunté por Twitter quien va... Aquí, creo que para que lo entienda todo el mundo, Twitter. ¿Por qué hablamos de un poco así? No, no, a lo mejor soy yo solo. Preguntando a quién va a estudiar este más de este año y la hola es mi mejor amiga, me respondió en plan. Y soy yo, tu compañera. Y desde ahí nuestra amistad empezó. Y con alguien con quien contar que siempre es supernecesario. Sí, porque también introduces sus amigas a mí. Claro. Y también en la noche vieja, como no podía volver a mi país, su madre y ella me invitó a pasar este día con ella. Pues ya le recomendamos a la gente, ¿no?, que saca Twitter y que escriba, digamos, a la gente. Tu para hablar es colombiana, pero has vivido en muchos sitios. ¿Cuáles son los sitios? Bueno, en realidad, me mude hace como más de diez años. La primera vez fui a Qatar por razones de que mi padre trabaje allí. Allí terminé al colegio y luego ya me mude a Londres. Allí hice, bueno, la carrera y el máster también y luego ya me vine a Barcelona. Entonces, sí, bastantes sitios muy diferentes también. ¿Y habiendo estado en otros sitios cómo se sentiste aquí? Aquí la verdad es que me sentí muy acogida. La gente es muy familiar y como que te sientes como parte también de la cultura. Entonces, la verdad que tenía miedo, porque, claro, venía de culturas muy diferentes. Y cuando llegué aquí fue como que, bueno, está muy bien, porque te sientes muy... Sí, bienvenida, claro. ¿Hay un grupo que se llama voluntaria lingüística? ¿Tú nos puedes decir algo acerca de ello? Sí, a mí la verdad es que me gustó mucho, o sea, te enseñas mucho de la cultura catalana y te llevan a sitios o ciudades muy pequeñas o pueblos donde ves que son muy bonitos. Y realmente, con este programa, yo aprendí a conocer muchos sitios de Cataluña y muchas costumbres también, que al final uno de extranjeros piensa, bueno, es que es toda España, pero realmente es superdiferente. Entonces, a mí me gustó mucho de eso, la verdad. ¿Y qué diríais a la gente que se gradua a la de María? ¿Es que seguir estudiando? Bueno... ¿No? ¿Puedes decir que no? A vosaltres les ha ido muy bien, pero... Sí, depende de lo que quieren realmente. Es así, tú quieres ser un doctor, yo pienso que tienes que tenerlo muy claro. Es una decisión muy difícil, exacto. Y siento que no es para todo el mundo y que realmente lo pienses, y si es para ti, pues para adelante, en mi opinión. ¿Qué piensas? Igual, porque creo que el interés es muy importante. Si tienes interés, puedes, en plan, pasar todo el tiempo estudiando y desciender su preferencia. Claro, y aprovecharlo, pero si no hay ganas, como que a lo mejor pensar otra cosa, ¿no? Sí. Que interrompi, ara que esteu aquí xerrant, perdonad, eh. És que la fiesta ja ha fet tiempo que ha empezado. Sí, això està llest, tinc una gana. Bueno, pràcticament, si teniu aquí tota la taula, està plena de jalar. Abans de començar a jalar, abans de començar, realment, a ballar aquí a fer sarau, la mònica no arriba. Llavors, vols fer els discurs? No, preferiria no haver de fer el discurs, dir que li donem uns minuts de marge, potser, a la mònica. Doncs sí, a veure, no sé. Nois, podem memenitzar això... Marge, volem marge. Minuts musicals. Felicitacions. Per què hau triat la millor carrera del món? Amb les llengües ens entenem i coneixem altres maneres de fer i de pensar. Que tingueu molta sort. A tots vosaltres, tant els que em vau gaudir com els que em vau patir, moltes felicitats i tota la sort del món en el vostre futur professional. Felicitats, era bona per haver arribat fins aquí, per haver acabat la carrera. Ha estat fantàstic poder-vos acompanyar en aquests carrers 4 anys. Us vull felicitar... amb aquest petit vídeo, pel que ets, ja, un final d'etapa i l'inici d'un de nou... Graduats, un encàrrec. Aquesta carrera professional que comenceu, dediqueu-la tan bé a fer del món un millor lloc per viure-hi. Vinga, a treballar, que el món no s'arregla sol. Queria felicitar-vos per l'èxit que havies aconseguit al tenir l'errado en relacions laborals. Estais estilentament deformados. I ara toca poner en pràctica todo lo que habéis aprendido. Estoy seguro de que será genial. Moet, que tingui aquí. Veus? Segur que vegi això. Ho veig que sí. Sembles un logo de banc. Estic bé? Sí, crec que... Com es diu? Portbata de l'es. Bé, bé, bé. Doncs ja ja està, veus? Dins del kit que heu rebut per la festa i trobareu aquesta beca, que ja us podeu anar posant molt bé. Ja us podeu posar. Els de casa, com que també la teniu. A sobre del timbre, jo també me n'he pogut posar. Gràcies. Maria! Que són el timbre! Hola! Hola, Mònica! Ei! Aplaudiu-la! Com estàs? Com estàs? Ex alumna? Com va? Molt bé. Bé, sí. Estàs a conjunt amb l'esbeca, Mònica. Ja us ve. Jo he pensat que venia del color de la universitat. Clar, també és veritat. Jo no us veu, però duque els calçotets de color vermell. Sempre, són els mateixos de cap d'any. El que no... No, s'ha d'estalviar aigua. És una qüestió ecològica. Mira, tens raó. Mònica, fa molta il·lusió que estiguis aquí, perquè entre altres coses va ser professora meva. Jo soc de la primera promoció de la comunitat. Sempre t'agrada recordar-me la quantitat d'anys que fa, que estic aquí, però sí que va ser la primera. Però sí que vas començar a fer classe en 15 anys. En 23 anys. En 23. Mònica, et recordes alguna anècdota de l'Òscar alumna? No, no. Però ell i l'Òscar Andreu són la prova que aquesta universitat té una capacitat de tenir sa gel pròpia absoluta, perquè estudiava còmica civil. És cert. I no se sabia per on tiràvem, entens? Clar, perquè era el meu any que es feia. Mira-t'ho tu i dic, clar, això funciona. Clar, tu també ets alumna i l'Òscar. Però jo no el vaig tenir la Mònica. Perquè era una època que estava fent una altra activitat. Què em dius, ara? Vaja, que misteriós. No sé, l'estiraria d'aquest fill, però... No t'hi haguis d'aquest, sí. El discurs, perquè has arribat aquí, però ens has de fer un discurs. Jo ara venia cap aquí i estava pensant que realment és el millor any que haurem viscut a la universitat. Saps per què? Jo pensava, nosaltres, vosaltres, tots, els alumnes, també, han hagut de sortir de la seva zona de confort, segur? Sí. Però els professors, també. I el personal del PAS, també. I tothom que viu a la comunitat universitària segurament ha viscut un any realment molt diferent. I hem gestionat les expectatives que teníem, d'una altra manera, els alumnes han gestionat les expectatives i els seus finals de carrera d'una altra manera. Però també nosaltres, els professors, ens hem vist obligats a mirar-nos la carrera, els seus ulls d'una altra manera. Jo segurament no oblidaré mai a haver fet classes aquest trimestre sense veure els ulls dels meus estudiants, sense tenir la seva força quan acabaves de fer la classe. I això fa que aquest curs sigui extraordinari. Però ja fa temps que penso que hi ha una generació, la generació que avui està en aquest acte previ a la graduació, un acte que voldríem donar altra manera, la graduació ja vindrà, però és evident que aquest és un acte que no oblidareu, perquè no l'oblidareu. Doncs fa temps que penso que la generació que va viure la crisi del 2008, ells eren molt més petits que avui que viuen al final de carrera, i ara els ja ha tocat viure el 2020, serà una generació extraordinària. Perquè segurament amb aquella crisi amb la del 2008 van aprendre el que era la vulnerabilitat de la nostra economia, els límits de la nostra economia. Se'n van a donar que no tot sortia com ells havien previst a casa, ho van viure a casa, segur, i van notar també que la societat cruxia. I ells eren molt més petits que ara. Però ara, el 2020, és el que és la vulnerabilitat física i també la capacitat de col·laborar entre totes les disciplines. I avui que som aquí a la universitat, què és la universitat? La universitat és coneixement i coneixement no només pensant, en ciència, en recerca, que afortunadament la universitat m'ho puc feure, últimament ens ha donat, a més a més, gran satisfacció d'estar en els rànquings, això, que sempre en diem, els rànquings de les millors universitats. Ens fa molt content això, però no tindria cap sentit la universitat, sinó que fóssim capaços de col·laborar les diferents ciències. I aquesta Covid-19, aquesta malaltia, aquesta pandèmia, ens ha ensenyat a professors personal no docents, a tots els estudiants ens ha ensenyat a col·laborar entre nosaltres, a cooperar i a entendre les limitacions dels uns i dels altres, els professors i els alumnes, i també entendre que necessitàvem la ciència, que volíem respostes en la ciència, que necessitàvem els professionals del dret, perquè ens expliquessin fins on podíem voler anar els nostres drets fonamentals per viure aquesta pandèmia, aquest estat d'alarma, que necessitàvem, també, la ciència de les humanitats, totes les dimensions, per poder pensar, per poder imaginar com sortiríem d'aquí, que també necessitàvem el periodisme, de manera inevitable, per poder explicar tot el que està passant. I en definitiva, prenieu sentit tota la universitat, tot allò que hi ha a la universitat i fora de la universitat. I aquesta generació, la del 2020, la generació que va viure fa uns anys, quan eren molt joves, doncs aquella crisi del 2008, serà una generació compromesa, i això ho estem veient. Jo fa anys que ho noto quan treballo amb els alumnes de primer, quan corregeixo i treballo al final de grau, estan compromesos, estan molt més conscients, són molt més conscients de la societat on els ha tocat viure, de que la volen canviar, de que volen millorar. Ara sentia amb el testimoni d'algun professor que deia, recordeu que tenim feina, hem de canviar la realitat, doncs, efectivament, ells ho podrà fer perquè n'estan convençuts, perquè estan compromesos, perquè no tenen el seu ego i el seu jo, al mig de les seves prioritats, sinó que han mirat a banda i banda i han vist que som molts que ens necessitem entre nosaltres i tenen el coneixement per compartir, per poder-ho fer bé. Per tant, avui, malgrat la distància, és un dia molt emocionant, és un dia realment molt emocionant, perquè esteu a l'altra banda del vidre, però us trobarem els carrers, us tarabarem a les places, us trobarem els estudis, us trobarem a tot arreu, canviant aquest món que ens ha tocat viure. I quan tingueu fred, perquè allà fora, els carrers de tant en tant pedrega i fa molt fred, podeu tornar a la universitat i nosaltres us taparem, si fa falta. Però segur que caurà la màscara d'aquesta societat tan humanocèntrica que tenim i protegireu millor el planeta i la vida del que ho hem sabut fer nosaltres. Que tingueu moltíssima sort. Applaudiments! Bravo! Mòdica, ens posarem a florar. Puc rellar per mesar amb la pell de gallina que tinc al braç. A banda de fer ràdio, per què no fas tele, també? Per què no fas actes? A banda de fer les 3 torres aquestes que fas el matí, jo de tu s'ha aturat el temps, mòdica. M'agrada molt venir a la universitat. Però s'ha aturat el temps, eh? S'ha aturat el temps, una mica més, digués, menja la càmera, però literalment. M'agrada molt venir a la universitat. Ja t'ho veig, si estàs allò amb els ulls porosos i tot. I mira... No sé si estàs maninadisoldre a la festa perquè jo ara no sé qui... Aquí més has convirat, aquí. Home, home! Home, hola! Ja està. El farro! Bravo! Un moment, un moment, musics, sisplau, que no se'ns descontroli ara mateix això, perquè és entrar al farro i, com el seu nom indica, comença la farra. Ei, ei, ei, ei... A veure, mira'm un segon que ha passat amb les votacions. Em tenia molt enlloc en aigua. Take me out, shape of you, and last night. Tu, Mònica, quina triaries? L'altre any hem de... Vaja, jo votaré pel Serango perquè si ells acaben la carrera i el Serango diuen que se'n van, Serango. Doncs mira, Serango anava primera quan hem fet la primera valoració del rànquing. I què, no? I t'informo que, efectivament, has coincidit amb el públic perquè la cançó és una lluna d'aigua! Rodonet! Resiós! Primíssim. Tant de la spanning, molts camins, molta força, molta ètica professional, gràcies per haver confiat en la Pompeu, salut i ànims. Des de la facultat, amb ciències polítiques i socials, volem felicitar-vos a totes i a tots els que us verdumeu en el grau en ciències polítiques i de l'administració i en el grau en filosofia, política i economia. Molts felicitats per arribar fins aquí i molts ànims en el camí que tot joc comença. He treballat molt a gust amb vosaltres. Ens ho hem passat molt bé, he arribat molt, i a partir d'ara us ha sigut tota la sort del món. Bé, ja ho he acabat. Ja sou graduades i graduats. Moltíssimes felicitats. Molta sort, i recordeu que sempre sereu de l'OPF. Now it's time for you to look forward to your personal and professional career. I'm sure it will help you to have your own vision, and maybe it helps you to write your personal strategic plan. Ara, bona, heu acollit una fita clarament a l'al·lada des de la vostra entrada a la universitat. Us agraïm enormament que ens haguessiu confiat la vostra formació i us desitgem una pila d'èxits tant amb la vostra vida personal com amb la vostra vida professional. Bravo. Molt bé. Això ja s'acaba i no veiem millor manera de fer-ho que amb bons desitjos, que són els vostres desitjos, o sigui que agafeu el kit i escriviu allò que més voldríeu a la vida o de què us agradaria desfer-vos per demanar que no quedi, no? Sí, apunteu. Tens boli, tens boli. Jo tinc boligrafi, tinc això, el que passa que jo el meu desitj no el diré. Perquè no és legal. No, és que més que res que no, no em mantenc la lletra. Ah, val. Faig millor lletra escrivint l'ordinador. I les radiografies de periodista. És horrible, però bé. Vosaltres, podeu compartir també els vostres desitjos des de les xarxes socials amb l'etiqueta promoció UPF 2020. Jo me l'he de pensar. Potser en trigo una mica, perquè això com que és one-shot... No tenim gaire temps, de tota manera. Mentre tu penses, aquí teniu una petita sorpresa. No patiu, no serà una sorpresa musical. No haureu de tornar a patir per la psicomotricitat, com m'ha passat a mi. És una sorpresa on segur que us hi trobareu representats. Què fas, encara, aquí? T'estàs posant melancòlic de nou. Va, cargo, que hem d'anar a gravar el vídeo. T'estem esperant. Hola. No t'estic veient la cara, però, vale. El meu primer dia a la Pompeu. És un primer, ja estàs nerviós, eh. Perquè no la vol cagar. El primer dia, exactament, no lo recuerdo, porque fue hace diez años. Recuerdo que empecé a caminar por diagonal y vi a la Pompeu. Ah, vale. Dónde voy. Trubar les classes a vegades és difícil. El 40.130. Està una monclatura que tenen per les classes. Uno no entiende nada. Una difícil es 40, 20. Pasadís, pasadís, no trago l'aula, no trago l'aula. És el piso número dos, és el uno. No sé qui s'ho ha inventat. No va a fer bé una feina. Si jo res de definir la Pompeu en una paraula... Crec que ambiciosa. Productivitat. Creixement. Familia. Jo m'he sentit molt acompanyada i molt segura. En un ambient molt familiar i molt conegut per mi. Diferent. Constància. Estricto. Jo crec que estudiar a Pompeu és frenètic. És el ritme Pompeu. Un dia normal, en la universitat, sempre a les 8 de la mañana puntual, sonava el rugido del león en el zoológico. Va a la classe, surts, fas un cafè. No m'afecta, eh. A mi no m'afecta la tafaina. El sol comença a tocar a plaça hústia. Pots llenar allà, tot el sol que dic, però què fas? La por és d'interprevenció. Va, anem a fer el cafè. Sempre estava llena, la universitat sempre s'estudia. Un cafè a la bíblia. Tindràs un seminari just a l'acaba de classe. M'encanta el cafè. Passa-t'hi un cafè. 3 cafès al dia. Dia a dia és meravellós. Cafè a muerte. Cal prendre un cura. En los 10 años que llevo yo en la Pompeu, elegí además el sitio al que fui a Cer Erasmus, a Bons, por un criterio súper académico, que era lo bonito que era la universidad. Yo dije, ésa. Vaig a Cer Erasmus, està molt. Newcastle, que estava a Anglaterra. Zurich, en el Ligue 1 en Peyreux. Tu vinguem a Alemanya. Vaig a Cer Erasmus a Amsterdam. Què vas dir a Cer Erasmus? Si allà no s'estudia res. Va ser una persona i torna a ser una altra, no només perquè acabis mort de tanta festa. A Pompeu és una quanta cosa. Crec que les festes és de les coses que s'ha fet millor. És que les barras de la Pompeu estan molt bé. Bio-Halloween, Bio-Fate Christmas, la Biosciada, Bio-Gala. La Farra de Novatos, la Farra de Firacurs. Bio-Final de Sa Contimestra, Bio-Final de Curs. Tutomi va, Tutomi va. Bio-Final de Tardó i el Bio-Final de Estiu. La festa de la Pompeu és... lo más. Saps què t'he de dir? Que el daco planó només llenat de festa. Home, jo creia moltíssima rivalitat entre el cop planó i sincranella. Poblenoto lo que té és la plaça Guttender. I la Xamanella... On és la nostra Jesper? Aquesta de la Pompeu es va a Bolenau. Perquè alguns havien de donar. Campos mar de finitudament és el millor. Tant amb la platja. Unes que t'ho competiré contra la platja. Però nosaltres tenim dues places bar amb terrassa i setxa. I perquè té una biblioteca com Hogwarts. La biblioteca més hermosa que he vist en mi vida. He tomat fotos de la mandala de mis papas i de mis papas que es esta locura, que belleza. On he passat més hores? He entrat a classes buides per estar jo tranquil·lament al mòbil. Jo fins i tot he vist pel·lícules en ordenador de professor. Aquí, si miro quins veus, vale, hola a tots. És que no sé ni com començar mai al rotllo, esto. El meu missatge per la promoció del 2020 és virgos a tots, que són moments complicats. Clar, és que són la promoció coronavirus. Llavors, el fet de ser la primera promoció amb una festa de graduació on-line és... És sus ruros, és sus ruros. Com que és que et digui, jo heu una graduació presencial. Ens va santa molt malament, però al final la situació és la que és i t'has d'adaptar. Igual que ens estem adaptant per fer classes, t'has d'adaptar. Amb el temps crec que és una cosa que podràs explicar. Qui ho pot dir? Qui pot dir que s'està agradant amb un confinament, amb una pandèmia? Teus mitjans explicaràs. Potser jo m'agradueu on-line, perquè aquell any vam estar 3 mesos, si ets a poder sortir de casa. Volem que se'n recordi com la promoció confinada, però també la que va aconseguir acabar ha passat a totes les coses que dèiem en contra. Passes com un dol, ja no sóc estudiant, no? Ja m'estic tornant una dol, no, encara sóc alumnic. El programa alumnic et dona moltes oportunitats. Al final ha estat 4 anys de la vida que ha estat amb cadascun marcat. Està bé continuar tenint un lligam i saber el que passa. Aquest espiritu d'unió, d'acompanyarisme, de soca a casa, no? Si em paguessin per estudiar, jo estudiaria sempre. Apuntau passes de la teva vida. El que més trobaré a faltar seran els amics. Potser jo dic no els amics, no, perquè els amics els agraeva gent. Sento que s'acaben els 4 milions de la meva vida. Compañeros, lo hemos logrado, que emoción los felicito a todos. No sé, quedo horrible. Uau! La pregunta, com afronta del futur? Sí, fot una pobra increïble. Ni màster ni bé, perquè acabo de fer-ho d'aquí. Comencem, doctorats. Diria que tinc totes les portes del món obertes. No hi ha res que ens pugui parar. Doncs dir-ho millor i molt d'anys. Moltes gràcies per ser-hi sempre. Mira, m'ha costat, però ja el tinc. Està aquí lligat, va perfecte. Veieu, hem sortit al carrer i, mira, miraculosament, hem anat a patar aquesta plaça, que jo diria que us sonarà, entre altres coses, perquè la Maria té el piset al costat. Exacte. El costat d'aquesta plaça de la Universitat Bumpeufabra. Jo sí que no havia de matinar per anar a l'un i dos. Ja, ja, ja. En fi, això s'acaba, ja. Això s'acaba, estudiants de la promoció 2020. Fins avui l'UPF ha estat casa vostra. A partir d'ara se us obren mil camins per explorar i tenir-ho dins vostra mil idees per néixer. Aquests darrers mesos, de ben segur, han estat molt estrans, però segur que us serviran per creixer i encarar el futur. Un futur que és tot vostre. No patiu els que sou aquí darrere, perquè aquestes ràfagues de vent haguéssim hagut d'agrapar les beques a les espatlles dels alumni, però ja està violent. En fi, ja els veieu, contentíssims. No els veieu perquè duen mascareta, com marquen les normes, però somriuen, perquè ja formen part de la comunitat alumni de la Universitat Bumpeufabra. Esperem que les circumstàncies ens deixin celebrar, ben aviat, la festa de graduació que ens mereixem, que us mereixeu tots plegats. Així és que de moment hi ha hagut una víctima, esperem que... Tenim baixes, tenim baixes de la... I, en fi, arriba l'hora de deixar anar els globus i, amb ells, els millors desitjos. Així és que ens ajudeu a fer com t'enrere? Vinga. 3... 2... 1... 0!