 מסעות בניימין השלישי, הקדמה ופרק ראשון. This is a LibriVox recording. All LibriVox recordings are in the public domain. For more information or to volunteer, please visit LibriVox.org. מסעות בניימין השלישי מעט מנדלי מוכר ספרים. הקדמה ופרק ראשון. אמר מנדלי מוכר ספרים. יתברח הבורה וישתבח היוצר שהוא מנהיג את הגלגלים בעולמות העליונים ואת בריותיו בעולם התחתון ומבין לכל הליכותיהם. אין לך אסב שאין לו מלאך שמקה הוא ואומר לו גדל. ואם אסב כך, קלו החומר בן אדם, וקלו החומר בן בנו של קלו החומר, אדם מישראל. אין הדיות כופץ בראש, אין שוטי נעשה פלא יועץ, ואין עם הארץ, חסיד עובור, מסכילץ לנו. אלא עד שכל אחד ואחד מהם, המלאך שלו מקה הוא וחופאו להיות מהשהו. אף קבצננו, ארכי פרחי שלנו, מלאכי השרת מקים אותם ואומרים להם, פרו ורובו קבצנים, בית יעקב, לחו וחיזרו על הפתחים. כל זה לא אמרתי, אלא בשביל לספר לכם רבותיי, מעשה באדם מישראל, שהרים רגליו, והלך על פי הדיבור, למדינות הים, ואיים רחוקים מעבר להרי חושך, ועשה לו במסעב, שם גדול בכל אמי הארץ. כל כתבי העיתים בלשונות בריטניה והשכנז, היו מרבים לספר בשנה שעברה את החידושים והנוראות שנתגלו על ידי בן ימין, יהודי פולני, בדרך נשיאתו הנפלאה למדינות המזרח. תמה, תמה, קראו, הנהיה כדבר הזה, או הנשמה כמו הוא? אחד היהודים בריאה קלה זו שאין בידו כלום, לוח לאיזהין ולא מכונות וחלי אומנות, אלא תליטו ותפיליו ותרמילו על שכמו בלבד. יזכה לעלות ברגל לאותם המקומות, שאפילו תיירים בריטניים, מהגדולים והמפורסמים שבהם, לא הגיעו לשם מי מהם. מחתבי העיתים בישראל שמחו על השמועה הזו כמוצא של הלרב, ומקום היה להם להתגדר בו כל ימות השנה. יצאו ומנו את כל החכמים שקמו בישראל מזמן אדם הראשון עד ימינו אלה. הוציאו במספר צבא הנושאים מין הנושא הבינימין הראשון בימים ההם לפני שבע מאות שנה, ועד בינימין השני, עם כל המון נוסעיו, עתה בזמן הזה, ובכדי להפליג גדולתו של בינימין זה, ביטלו אגב כנהוג את כל שאר חבריו כאפרד ערה, ואמרו, אין אלו אלה כנופייה של נודדים בתלנים, שכל עיקר נשיאתם הוא לחזור על הפתחים, וחקוף בפני אדם בפני בנימין שלנו, בפני בנימין השלישי הנושא האמיתי הזה. ימליצו עליו ועל הספרים הכוללים סיפורי מסעותיו במקרא הידוע, לא בקבוסם הזה. ואמרו, פי אחד, ברוך יהה מי שידבנו לבוא להעתיק את ההוצר הנחמד של מסעות בינימין, הנמצא בכל לשנות הגויים, גם ללשון קודשנו. תזכנה גם נפשם השוקקה של אחינו היהודים, לתאום מעט מיערת הדבש, ההולך ממקור ישראל, ותעורנה איניהם. ואני, מנדלי, שכל כוונתי תמיד, להועיל לאכינו בני ישראל, כפי מיעוט כוכי, לא יכולתי לכבוש את רוכי ואמרתי, עד שהכינו הסופרים, אשר כותונם אבם אמותני, יתעוררו מתרדמתם להעתיק את כל סיפורי מסעות בינימין מתחילתם ועד סופם, ולזעקות בהם את ישראל, שתדה להדפיס מהם לפי שעה קיצור המסעות. ובכן, עזרתי כגבר חלצי ויגעתי, אף על פי שזקנה קפצה עליי, ותשכוכי לא עליכם, להוציא, מתוך אותו האוצר הגדול, עניינים טובים ומועילים לבני ישראל, ולספר אותם בלשוני על פי דרכי. הייתי מרגיש בנפשי כאילו רוח ממרום קופני, מקה ואומר, הקיצה מנדלי, צה, צה מאחורי התנור, לכ ומלך הופנך בשמים מאוצרות בנימין, ועשה מהם מתאמים לאחך, כאשר ההבן הפשם. ובעזרת הנותן ליעף כוח, קמתי ויצעתי, והכינות עם מתאמים והריני, משים אותם פה לפניכם. יכלו רבותיי, וייסיסו בני מאיכם. פרק ראשון. מיהו זה בנימין, איזה הוא מקומו, ואיזה הדרך עבר עליו הרוח, לנצוע למרחקים. כל ימי, כך מספר בנימין השלישי בעצמו, כל ימי נתגדלתי בקק בתלון, ומתקרה טוינו דיווקא. בהייתה הורתי ולידתי בעל עמדתי ודיעה קניתי ובהנסתי, למזל טוב, את זוקתי הצנועה מרת זלדת תחייה. בתלון יעיר קטנה, באחד המקומות הנשכחים מרגל אדם, ודבר אין לה כמעט עם האישום, וכשנזדמה לשם פעמים אחד מעוברי דרך, משגיכים לו מן החלונות ומציצים מן החרחים, משתוממים ומשטעים. מיהו זה, ומאין זה, מה לא פה, ומי לא פה, ולמה נתכוון בביאתו? מפני שביעה בעלמה, בלא חלום, אי אפשר, בכי לחינם נושא אדם את רגליו והולך, ובא עלו דבר? מסתמה יש, דברים בגו, ואין המקרה הזה, אומר אלה דר שני, אבל נתחק מה לו. והנה המולה וכל דברים, ובטלון עם נספים, זה בא בחוכמתו, וזה בבקיעותו בהוויות העולם, ולאשרות וסברות אין קץ. ישישים מומדים ומספרים לדוגמה מעשה בפלוני ופלוני, שנזדמנו לקקם בשנת כך וכך, מנבלים את פיהם במילי דבדיכותה שהשתיקה יפה להן. הגברים מחזיקים איש בפעד זכנו, ומסחקים. זכנות עושות עצמן כועשות וגוערות בהלי צנים מזיפה וגיכרו כאחד. נשים צעירות משפילות ראשן יד לפה וסוחקות בטרועה. השיחה בעניין זה מתגלגלת מבית לבית כחדור של שלג, ובדרך אילוחה היא מתגדלת יותר ויותר עד שהיא מתגלגלת ובה ללשכת אחרי התנור בבית המדרש, לאותו מקום שהוא מקלט לכל מיני שיחות וסודות בעסקי משפחה במילי דשמיה ובמילי דיאלמה בענייני המדינות בשומת אושרו של קורח ורכושו של רות שילוש ער הנגדים המפורסמים ובסיפורים מעשיות על הסרט השבטים ועל היהודים האדמונים וכי יוצא בהם ושם יעיין בהם ועד מיוחד של בטלונים יהודיים בעלי צורה שמפקירים ושהם ובנייהם ועוסקים בכל העניינים הללו באמת ואמונה שלא על מנת לקבל שחר על תרחם ואמלם אפילו פרוטה אחת מלשכת אותו בי דין של מטה העניינים הולכים פעמים ועולים לבי דין של מלא על ההצטבה העליונה בבית המרחץ ונחתכים שם במיתיו פני העיר התוגר כמעט שלא היה נפגע פעם אחת בישיבה של מעלה זו וילמלא פרקליטים אחדים שהיו לו שם אותה שעה מי יודע מה היה בסופו ורודשילד אהלוב אף הוא כמעט שלא יפסיד בעניין רעממון הרבה כדי עשרה או עשרים מיליון ונעשה נס ונתגברה חמימות על ההצטבה העליונה בעיסה חדה בצון לזעקות אותו ברווח מרובה של אלפי אלפים עדומים בבת אחת ווועצמה בני העיר בטלון רובם כחולה מביונים גדולים וקבצנים נוראים לא עליכם אבל הכל מודים שהם מביונים שמכים קבצנים טובי לב וועלי ביטחון משונים כשאתה שואל את הבטלוני יהודי במאה אתה עוסק וממה אתה ניזון הוא עומד מבולבל ואינו יודע מלשי ולאחר שנתיישבה דעתו עליו הוא משיב לך בגמגום כאי לשנה ניזון, ממה אני ניזון למשל היבל אבלים היא השלועים אומר אני לך למשל היושב וזן את כל ברויותיו בטובו הגדול מזון לא חסר ועל יחסר לנו אומר אני לך למשל אף על פיכם, הסכך הבמה איזו אומנות או פרנסה מן הפרנסות בידך יהי שמדונאים וורך אני כשם שאני לפניך בקומתי וציויוני למשל מתנה טובה יש לי מעט השם התברך פירקי נעים וכולי נעים להרי אני עובר לפני הטבע או מתפלל מוספים בימים הנוראים אחת העיירות בסביבה זו מוהל אומנני ונוקד מצאות שאין דוגמתי בעולם הופעמים מזווק זיווגים גם אחוזת עולם לי כמו שאתה רואה אותי למשל מקום לשיבתי בבית הכנסת אגב יש מי בביתי יהנה הדבר כמוס עםנו מעט משקר למשל יש למחירה שממשיך לי שפה פה אותה גם איזה חולבת לי על תשלות בעין הבישה ואפי תשפיע לי מעט מדדיה וגם יש גועל קרוב לי בסביבה זו איש עמיד ואדם חשוב ואף הוא חונן ונותן באונס או ברצון וחוזר ונותן בשעת הדחק מחוץ לזה אני אומר לך למשל הבוראית ברח שמו הוא אב הרחמים וישראל רחמנים נרחמנים אומר אני לך למשל ומה יתעונן אדם וחי אף על זה ראוי מהבטלונים לשבח שהם שמחים בחלקם ואינה מן המאדרין כל כך באחילה ובהלבשה אפילו עם הקפות השבת למשל קרואה ומדולדלת ושולה מזוהמים בטיט אין חוששים לכך העיקר שהיא בגד משי ומבקת ואם היא נעשת כברה קראים קראים בחמה מקומות והאור מציץ בהם מה אכפת לנו ולמי נפכמינה מפלטי ויעמוד והסתכל בזה ולא יהיה זה כפייתס במגרה כוחו של אור הגוף מעקיבות מגולין וחיתפוח הקיבו של אדם לב אור ובסר הוא פתקבר בתבשיל של גריסין למי שיש לו סעודה מספקת וטובהי ואין צורך לומר חלה של סולת נקייה עם צלי רוסל פלייש בערב שבת למי שזוכה לכך זה ועדיי מאכל מלאכים שאין בעולם יפה ממנו וכשאתה עומד לפנייהם ומספר למשל בשער מתמים ומינה מזונות מלבד דגים ורוטב וצליק דירה ולפת הרי דבריך נראים להם צמוהים ומשונים וכל אחד מלגלג ואומר בדברי חידודין כאילו אתה שותה ומשתה בהם בדברי הוואי הוא רוב הפרח פרח בעביר והתיל בעיצה חרוב שניתה לברכה בחמישה עשר בשבת זהו אצלם המשובח בפעירות הארץ שאין קיוצה בו כיוון שרואים אותו זכר ארץ ישראל לפניהם בא הסתכלים בו וננחים הניהם לאי ואומרים הוי ותוליכנו אבינו אב הרחמן קוממיות קוממיות בכל דיגדוקיה וחוונותיה להרצינו שהחרובים מאכל איזים שם ומעשה אדם ישראל שהביא פעם אחת למקומנו תמר והיהי לפלא והיו כל בני העיר להראות אותו נתלו את החומש והראו בו באצבע שהתמר זה כתוב בתורה את מלתזות אותי זה התמר הרי הוא מארץ ישראל היא ביטולו וארץ ישראל נצנצה במחזל לנגד פניהם הנה עוברים את הירדם הנה מערת המחפלה הנה כבר אכל ממנו הנה קוטל מערבי שובלים ושולקים ביצים בחמית וריה הנה עולים על הרזיתים אוכלים חרובים ותמרים עד בלידי ונותנים לתוך הכילים מלא חופנים מאפר הארץ אוי אוי היו נהנחים ואיניהם מקור דימה אותה שעה כך מספר בניימין היו כל הבטלונים רואים את עצמם כאילו הם בארץ ישראל רבים לספר בביאת הגועל נימנו וגמרו שיום השישי להקדוש ברוכו, לאחר חצות הרי זה בא שוב היה מעשה בשוטר העיר שבה מקרוב על משמרתו והיה נוהג שררה על הציבור ביד רמה הביט אבם בייר מולקות של שני יהודים ופרה את רושם יהודי אחד נעשה על ידו קצוץ פעה גם כשרים שהמנובל משחם לאותם המבואות בחצי הלילה נלקדו בידו בדקם הוא מצא את כתבי תעודתם פסולים איזו של יהודי אחר מתפסה בגזרתו על שכפצה ואחלה גג של טבן חדש ובשעת הדחק הזו עמדה הכנסת הגדולה של המטלונים בבית המדרש ודחקה את הקץ עד מתי ריבונו של עולם יהיה שר של ישמעאל שולט בעולם ומתוך כך באו לידי דברי שיחה על עשרת השבטים ואמרו מה טוב חלקם ומה נעים גורלם שם באותם המקומות הרחוקים שם שם גם את היהודים האדמונים את בני משה לקחו והאלו על הבמה והפליגו לספר והוא גבורתם ממילה מובן שגם את דד עדני היה זכרו לטוב באותה שעה נכנס בהרוח ועורר התשוקה לנשיאתי שהייתה הולכת ומתגברת בי מיום ליום לשעבר היה פניימין מצומצם בעולמו כאפרוח זה בתוך הביצה או כתולת זו שקובעת דירתה וסבור היה שמכוץ לתחומה של בתלון הוא סוף העולם ואין חיים טובים ונעימים כמו במקומו סבור הייתי כך בניימין אומר באחת מספריו שאין ראוי לו לאדם לבקש אושר וגדולה יותר ממה שיש לו להמוכסן בעירנו עתו מלטז עוד רתאי דירה נעה כבי דירתו ככלי תשמישו מנורת נחושת, ארבעה זוגות מנורת המעור אחת ובעלת ששת קנים משוקדים קפתור ונשר על ראשה שתי כדרות נחושת וחמש מחוות נחושת כערות בדיל מבהיקות מסודרות שורות שורות על מדף בירקתי הבית ובליגוזמה כתרייסר קפות טאמביק שני גביי כסף מנורא לחנוכה אחת אורלוגין עתיק כמו בצל בתוך שני נרטיקין כסף תלוי בפתיל תחלת משוזר מזגוגיות דקיקות של גוונים משונים שתי קפותות לשבת ועל כולם שתי פערות ואגלת בקר אחת מאוברת שקריסה בין שיניה ועוד דברים הרבה שאין להם שיעור סבור הייתי גם שאין איש חכם ונבון כרבי איזיק דוד ורבי ארון יוסילס הרי עליו אומרים שבנער אותו הייתה לו ידיעה בחוכמת התשבורת חוכמה זו שלב כל אדמי שלנו ואפילו מגדולי הסוכרים ואכן בנים שבנו זכו לה ראוי היה רבי איזיק דוד מהמדינות הישבים ראשונה במלכות אלא שאין מזל לישראל סבור הייתי מי בעל צורה נעה דורש וכולו ערב כמו חייקל כבד הפה שלנו ומי הוא עשי המומחה מחיימתים כמו הרופא שלנו שלמד מפי השמועה את חוכמת הדוקטוריה אצל צועני אחד מחרטומי מצרים כללו של דבר וכן המקום ויושביו היה גדול מאוד על בניימין אמת בניימין היה אני וניזון בדוחק הוא וישתו ובני ביתו היו מלובשים קראים אבל כלום על תדעתו של האדם הראשון וישתו בגנד עדן להתבושש שהם אירומים ויחפים והנה באו סיפורי המעשיות הנפלאים הללו ביהודים האדמונים ובעשרת השבטים קצתו עמוק עמוק בליבור ומה אותה שעב הלך צר לו המקום בעירו נפשו הייתה שוקקה ומתגעגת לשם לשם למרחבי ארץ ליבור היה נושא את עצמו למרחקים כתינוק זה שמתמשך בפישות ידיים כנגד הלבנה לכאורה נראה מהכוכר של התמר השוטר ושל הירמ מולקי והפאה ומה הגבורתו של היהודי שנלקד בחצי הלילה ושל האז והגג של טבן ובאמת אין לנו חייבים להודות על רוב מעשב של בן ימין אלא עליהם הם העירו את רוחו ועל ידם נתגלגל לדבר שיצליח את העולם בנציאתו הנפלאה והריכך אנחנו רואים במנהגו של עולם שמתוך סיבות קלות תולדות גדולות ונכבדות יוצאות ובעות לעולם העיקר זוריה שדה וחיטים קצתן בעל הרכה עם נוטל ותוכן כמח קצתן נכנסת לבית משרפות היין ותתגלגל ליש וקצת מן הכמח בא לידי גיטל המוזגת והיא לשע ומגלגלת כתפת ועושה לביבות מצורף לזה היו הצורים בשעתם כמה אלפים שנה קודם לכן ממציאים את הזכוכית ועל ידי זה נעשו ובעו לעולם בקבוקים וקוסות מכל הסיבות הקלות האלה ביחד קפצו ובעו אצלנו בעיירות הרבה אלו ראשי הקהל הברורים ומיני בעלי הנפש היפה אפשר שניצוץ של נוסע היה בטבע של בנימין מתחילת בריאתו אבל ניצוץ זה היה אומם ונעלם ילמלא המסיבות והמעוראות של אותו הזמן לא היו מפיכין בו ואפילו אם הניצוץ הזה לא היה קווה לגמרי הרי על כל פנים ילולי אותם הסיבות האמורות לא היה בחוכו אלא כדי לעשות את בנימין למוליך ומביא מים במקומו או לכל היותר לעשות אותו בעל הגלה הרבה בעלי הגלות ומשם שהם הנוראים בעולם שהיו מסוגלים להיות בעלי מסעות מעין אלה הנודדים ומחזירים אותה בתפוצות ישראל אבל אין זה מענייני וכיוון שנתן בנימין דעתו על הנשיאה היה שוקד בהתמדה יתרה על מסעותיו ים ובמדבר ומה מקבהם בכל נפשו אף זכה לקבלת הספר אלדד הדני והספר מסעות בנימין שנסה לסוף העולם שווה מאוד שנה קודם לזמננו והספר שבכי ירושלים עם הוספות והספר צל עולם הכולל כל שבע חוכמות בשבעה דפים קטנים מדבר על הבריות הנוראות ומספה חידושים ונפלאות שבכל העולם הספרים האלה הם שפקחו את הנב והעשו אותו למין בריאה חדשה פשוטו כמשמעו מין הנוראות והנפלאות שבהם כך אומר בנימין בספר היה ליבים התפעל ומשתומה מאוד הנה ריבונו של עולם הייתי קורא ומפילת חינתי שפני השם התברך מרוב התפעלות הושי הנה והראה בעיניי גם מקצת מן המקצת של הנפלאות הרבות האלה ליפי היה שואף לכצבי ארץ וראשי מהלך על כנפי רוח רחוק רחוק מאותה שעה היה צר לו באמת המקום בבטלון וגמר בדעתו להתחמק ולצאת משם ולמה מצי כוחו כאפרוח זה שמתחיל מנכר ופורץ עליו פרץ ויוצא מתוך הבייצה לעביר העולם סוף פרק ראשון מסעות בנימין השלישי מעט מנדלי מוכר ספרים מסעות בנימין השלישי פרק שני This is a Librevox recording All Librevox recordings are in the public domain For more information or to volunteer please visit Librevox.org מסעות בנימין השלישי מעט מנדלי מוכר ספרים פרק שני בנימין נעשה קדוש וזלדה אגונה בתבואו היה בנימין בעל המסעות שלנו פחדן משונה היה מתיירה היה מתיירה לצאת יחידי בלילה ברחובה של עיר ולישון יחידי בחדר לא היה רוצה בעד כל הון יציאה כלשהי מחוץ לעיר הייתה אצלו בחזקת צקנה מי יודע מה יערה שם חלילה קלב קטן הקל שבקלבים היה מטיל עליו אימות מוות פעם אחת היה מעשה כך מספר בנימין ואני זוכרה הוא כאילו נעשה עכשיו הקדוש ברוכו הוציא חמה מן ארתיקה והיום בוער קטנור והיה רבינו הולך עם אחד ממכור אבב לתבול בבריחה מחוץ לעיר ואני עם חבריי שני נערים קטנים היינו מעלכים ביראת הכבוד אחרי בתוכים ברבינו שזכותו יגן עלינו ולא יערה לנו שום מכשול ופגע רע חלילה ונחזור לביתנו בשלום וחימי לנו גדול מרבן שכל העולם חולקין קבוד לו רבינו זה מגן ישנו היה הולך ופוסע בראש בהדר גאונו וכשהגיע להבריחה והתחיל מתפשט את גדב בנחת קפה צלב רוגזו של גוי קטן ושיסה בו קלבו צור מסגבנו זה פערכה נשמתו ונס ברגליו אוכז ביד ימינו את המכנסיים במכילה ובשמולו קובה הסעיר על ראשו ואם הוא בכך אנו ילדים קטנים על אחת כמה וחמה אם לבייתן בחקה העולם מה יעשו דגי הרקק בהרי אנו עוזרים חלצינו בזה הקה גדולה ומראה עד שנכנסנו בהולים ודחופים לתוך העיר ומורינו ורבינו בתוכנו והנה מהומה או מבוכה אנשים ונשים נבהלים ובעים הומים ומשמיעים ביראה יחד בכל מי בסריפה, מי בגזילה מי ברציכה ואין אחד שומע את חברו אבל לאחר שעניין הנשיאה למרחקים בלב בינימין התחיל להיות גיבור קובשת יבואו וגמר בדעתו לעקור כל פחד מיליבו היה קופה את עצמו ללך דווקא ייחידי בלילה לישון דווקא ייחידי בחדר ולצאת דווקא מחוץ לעיר אפל פי שדבר זה היה מתיש כוחו ונפלו פניו מפחד הנהגתו החדשה בוויתו פרצוף פניו הצנומים ויציאתו זו שהיה יוצא פעמים מנעיר ומתעלם כמה שעות היו תמוהים מאוד ונתנו את בינימין לשיחה בפי הבריות יש אומרים נשתתה בינימין דעתו נתרפה עליו ונתנו אותם לדבריהם בינימין הרי מוכר אינו שלם כל סורכו ומכוסר חוליה אחת שוטה תמיד ובפרט עכשיו בתקופת תמוז שאפילו ביקחים יוצאי מדעתם הלחת כמה וחמה בינימין ויש מהם וברושם רבי איזיג דוד רבי ארון יוליסס היו אומרים עט עט ועוד פעם עט אמת הדבר בינימין שוטהו ואפשר שהוא טיפש גמור שמכן קשה למה נשתגה עד אף כך שם ולא קודם לכן עד רבה שעת הקושר להשתגה הייתה לו שתי שנים קודם ולכל הפחות באימות החמד השתקד כשהחום היה מתגבר ביותר אבל רבי מהבטלונים היו סבורים והנשים מסכימוי לדעתם שכל זה אינו אלא מעשה אותה הקט כך מנה ליצלן עם אותה הקליפה וזהו טעמו של דבר שהוא טועה יחידי בלילה, שהוא מתעלם מן העין לפרקים כמה שעות ושהוא ישן יחידי בחורבה שבחצרו מזלד הזוגתו הרי מספרת שמתדמקים שם אצלו בחורבה כל הלילות והיא בעצמה שומעת כל פסיעות שם לימים היה מעשה בבינימין וקנה לו על ידו שם גדול במקומנו פעם אחת יצא מחוץ לעיר בחודש תמוז כחום היום והפליג לתוך היר היה נשען שם תחת העץ קורא בספריו שהיו אצלו בחייקות תמיד וצולל בהיר הוא ראי לי בו בהרבה היה לו על מה להרהר רוחון נשעתו למדינות הים לאותן המדינות בקצבי ארץ שמעו מדלג על היערים מהלך באמקים ובמדבריות ובכל המקומות הכתובים בספריו נוסע והולך בעקבות על אקסנדר מוקדון ובעקבות אלדד הדני וחבריהם הוא רואה במחזה את השפיפון הנורא את השמיר זו התולה את הנפלאה גם נחש, שרף ועקרב ומשלחת תנינים הוא מגיע וועל היהודים האדמונים שם ומשיח עם בני מושה אוכש אני תואר מכזיונותיו התחיל מהרהר בליבו מתי ייסר הגלב ויאלך למסעב ומתי יראה כל אלה בעיניו ועד שהוא מהרהר פנה היום ובניימין עמד מתמתח בפשטו עבריו ונוסעת רגלב לחזור לביתו הוא מהלך ומהלך ועדיין אינו יוצא מתוך היהר הוא מהלך שעה שתיים ושלוש וערבה ולא די שלא יצא מתוכו אלא שהוא נכנס בו לפניי ולפנים וחושך ישופנו יותר ויותר פתאום עמד הוא השערה והיא קולות וברכים וגשם נורא מאוד בניימין עומד תחתיו זרם הוא מימתר הוא מתפחד ואומר בליבו דוב עורב לו ארי יוצא ממסטרים הנה זה הולך ובהמטול שהוא כמו שנאמר בספר צל עולם מנסרף גדול וערוך מאוד ולא בית זרעות ארוכות אשר בהן יפיל את הפיל וממיתו והוא גם רעב עייף וצמאי שלא טעם מאומה כל היום ואת צרתו זו עמד והתפלל תפילת ערבית שופך נפשו ומתפלל בהתלהבות ובכוונה עצומה וחיוון שעלה עמוד השחר התחזק והלך בשם אלוהי ישראל הוא מעלך כשתי שעות בחושה והנה כל באוזנב והכל ככל לסתים מזוין נדמה לו מרחוק ונדבהל ונס ברגלב אבל מייל היה לי בוא נוקפו ואמר בוז לך בניימין אתה מבקש לעבור ימים ומדבריות מקום שרף והקרב וחיות רעות ופרעי אדם וחן, במקוםך אתה מתפחד ובורח שם הגזלן לפניך בדרך אוי לאותה בושה בניימין כלום נס גם אלכסנדר מוקדון כמותך כלום נתיהש גם אלכסנדר מוקדון כשהיה הוכב על הנשר ותם הבשר מעל ראש חניתו שהנשר הזה היה אוכל אותו ומגבי האוף על ידי כך מלא מלא לא בניימין אלכסנדר מוקדון לא נעס אלכסנדר מוקדון הוא בכבודו ועצמו לקח מגופו חתיכת בשר ונתן אותה בראש חנית עד רבה חזק בניימין מעט הקדוש ברוכו וזאת לבעבור נסות אותך והיה אם תעמוד בניסיון זהה אשריך וטוב לך אז אדם אתה בניימין ותזכה לגדולה שיימאלה המקומת משלותך ויוויחה בשלום לבנה משה ותיהם מדבר עםם על כלל ישראל אחינו ומספר להם בפרוטרות את כל הנהגותיהם של יהודינו מה חייהם ומה מעשהם כאן במקומנו אם בניסיון זה תעמוד עכשיו ותחזור ותלך כנגד כל הקורא שם סופכה לנצח כל הנוראות והמוראים הגדולים ותהיה לתהילה ולברכה בתפוצות כל בני ישראל ולחבוד ולתפערת גם לעדת בתלון בתלון ומוקדון שני המקומות הללו ובכל העולם כאחד ובניימין שלנו נעזר בגבורה ובביטחון גדול והולך קוממיות והנה הגזלן לקרתו איש כפרי יושב באגלה טעונה סקים וסלים ובהם כל מיני מזנות וצמד שברים נוהג בה דאב רידיין צפרתבה קפץ בניימין וקרה בכל משונה משתמה לחמת העמים מעין צעקה תפילה ותכנונים בייעוש כאחד כאדם שאומר לחברו הריני בידך ועשה אימי מה שלי פכה חפץ וכמי שממוחה הוא מתכנן על נפשו ואומר, אוי ריבוני חוס ורחם עליי ועל עול עליי וטפי לאחר אמירת דאב רידיין משונה זה נשתתק בניימין אין אב ילבינו ראשו היה כבד עליו אין אב קמו ונכשל ונפל תחתיו ועבדו אש תונותיו כשפקח מנימין את אין אב ודאטונית ישבה עליו ראה את עצמו המושקב בהגלה על סק גדול מלא בולבוסים מחושה בגלימה של צמר אב טרנגול כפות שוכב מרעשותיו מציץ עליו מנצד אחת מהי נאב ומסרטו בציפור נאב וסלים מלאים בצלים ושומים ושאר ירקות מתחת לרגליו דומה שביצים היו גם כן שם מפני שמוצ וקש היו פורחים ועולים לתוך הינאב הקפרי יושב לו בנחת על מקומו ומקטרתו בפיו מעורר את שוריו ומזרזם בלשונו סאפ היי תסאפ על השברים הצלים ופוסעים פסיעה קטנה והאופנים מתרעשים בכולי קולות כל אחד ואחד על פי דרכו והקולות מצטרפים לשירה משונה מנסרת באוזניים אוכפי הנראה לא הייתה שירה זו לרצון גם להטרנגול מפני שבכל פעם ופעם כשהאופנים גומרים תקופה שלמה סביב הסדנה ומסיימים בשריקה גדולה כניגודה של שלט היה מזדה זהה פושט את הרגל לבין ימין ומסרת אותו בציפורנו וקורא קוקורליקו בזאף ובהתלהבות יתרה כל כך עד שכמה רגעים אחרי הקריאה הייתה נשמעת בת כל מתגלגלת ומנהמת בגרונו בניימין שוכב מבולבל שעה קלה מאונה ומדוקה ואין שלום בעצמב מה רב הוא פגעיו על אותו היום וחמר פתקאות פחד רעב צינה וקור עברו עליו הוא שוכב בעגלה ורואה חלומות במדינות הים כמדומלו שנשבע להישמעלים במדבר והם מוליכים אותו לאחת המדינות למוכרו שם לעבד עולם הלוואי מארהרו בליבו לבת מלכה, חס ושלום הרי עבדתי עבדתי לעולם ועד ובטוח כך אותו המעשה ביוסף הצדיק עם זליחה בא לפניו ונהנך ברוחו הקשה מרוב צער ואוגמת נפש הכפרי הפך פניו אל בניימין, שהוא שוכב ונהנך נתמלא עליו רחמים ואמר לו בלעז נו ז'דקה, טרש כאילו אני רווח לך מעט בניימין היה נתון במבוכה גדולה לדבר בלשון הגויים אינו יכול והבלעזים שברשי אינה מחוברים לא יפה ומה יעשה כיצד משווין לערל הזה וכיצד בודקים אותו לידה בבירור להיכן ומוליכו התאמץ לקום וליישב ולא מצא את רגליו טרש כאילו שאל לו הכפרי שנית והדיבור סאפ יוצא מפיו רוח בלשנות נצנצה בבניימין, הוא פתח את פי ואמר לפשי רק הרגליים ובאמירה זו הוראה בניימין בעץ בעול רגליו ובכל הקריאה רמז להיערל שרגליו כואבות מאוד איזוביטקה דיג'יטקה מעין את היהודי שאל לו הערל איזוביטקה דיג'יטקה חזר בניימין על דברי הערל בניגון התאמין יהיה עניום כה בניים קיוב תניב דפקי אני בניימין בניימין זה בבטלון מבטלון אתה? אמרנו למה אתה מעמיד אינך ומציץ עלייק עם תורף שמתה באמת מטורף ומסער רוח באמך אתה פסוק הזה אמר הכפרי כנגד בניימין הופך פנה ולשברים מחמר אחריהם ומזרזם במאמר השגור סאפ היית סאפ אני הרי לחתחילה אמרתי לך שאני בניימין אני בעצמי ובטלון השיב בניימין מעכם את צורתו כמבקש רחמים ופורס ידו ביטפילה ומקוט סרוח ותירוף הדעת תפילתו טרופה מעורבת השדודית ויהודית כאחת ונראה שהקפרי הבין קוונתו של בניימין יהי כדברך היהודי אמר מתרצה ומתפייס לו ופניו כלפי השברים ומעוררם בנחת וביניימה סאפ היית סאפ לאחר שתי שעות חובה של עיר בטלון לעיני כל הכהל אנשים ונשים חרדו לי קרטה קוראים וצועקים כאחת זה צועק שמנה בן אדם תרנגול זה בחמה הוא בצלים אלו בחמה וזה שואל שם הבולבוסים לך ושם הבייצים לך ובתוך הבאים בא פלוני ושואל שמנה ברנש יהודי אחד בניימקים נעלם אתמול אצלנו עבד פתאום כאילו נפל במים ואיננו ועד שהספיק הכפרי להשיב לכל אחד מהם על שאלותיו פשטו אנשים כאלק על ההגלה העריםו את הגלימה מעל הסקים והשמיעו כולן בבת אחת כל גדול הוי בניומין הרי הוא פה ציפה קרונה יער רוץ הוא נחי שמער לזלדה ויבסרו לה בסורה טובה שעבדתה נמצאה ברוך השם ולא תהיה עוד אגונה שוממה רש והמולה והעיר בתלון הומיה כל יושביה למיגדול בעד קטון רצים תכופים לקבלת פני בניימין מעתירים עליו שאלות ומספרים שהיו מחפשים אותו בניירות אתמול כל היום וכל הלילה הוא חברנו השום ממנו וחשבו הוא לקדוש והתשתו לאגונה שוממה ופתאום בתוך המעומה נתחפה זלדה עובה בכל ביחייה פרסה בידיה למראית עינה את בן זוגה שוכב שרוח כמת ועינו מזיז עצמו ממקומו והיא נבוכה והינה יודעת מה לעשות לבעלה אם לקללו לחלות בו חמטה ושברוכה ואם לשיס עליו ולשמוח שמחה גדולה שהקדוש ברוכו חס עליה והתירה מקבלי העיגון ברחמב העצומים לאחר שרק עליה הובילו את בניימין לביתו בפומבי כשהוא שוכב עדיין על סק בולבוסים בעגלה וכל בני העיר בתלון הקטנים עם הגדולים היו מלווים אותו ונתנו לו קבוד קראוי וקראו לפניו בכל רעש גדול קדוש, קדוש, קדוש והשם קדוש נשאר לביניימין מעטה ועד עולם הוא נקרא קדוש וזד האישתו הגונה ובאותו היום בהמומחה הבטלוני לביניימין בהתעסק בירפואתו בכל מיני התחבולות שבידו העמיד קרני דעומנה עלוקות על גבו ועל קוד קודו חפז והקיז לא דם וגילחת ראשו בהבטיחה הוא בשעת יציאתו שיתרפא עם ירצי השם במערה ומחר יוכל עם יעמוד בוקוח להלוך לבית המדרש ולברך שם בירקת הגומל סוף פרק שיני מסעות בניימין השלישי מעט מנדלי מוכר ספרים מסעות בניימין השלישי פרק שלישי This is a LibriVox recording All LibriVox recordings are in the public domain For more information or to volunteer please visit LibriVox.org מסעות בניימין השלישי מעט מנדלי מוכר ספרים פרק שלישי בניימין מצא עזר כנגדו ונזדווג לסנדריל האישה אותו המעשה בניימין שגרה מסורים לישתו ונתן אותו לשיחה בפי הבריות לא די שלא אקר מליבור צ'וקתו לאותם המקומות הרחוקים אלא שעוד הוסיף להשרישה בתוכו ביותר מאותה שעה נתעלה בניימין בעיניו כבקי בהוויות העולם שרעה הרבה דברים בעולמו והיה מחבד את עצמו הרבה יותר בשביל אומץ רוחו לעמוד בפני ניסיונות קשים להלוך נגד טבע בריאתו ולחבוש פחד ומורך בליבו התחיל מחשב את עצמו לחקרן שיש לו ידיעה בכל שבע החוכמות הנמצאות בספר צל עולם לאדם שמילק ביסו בהרבה ספרי חוכמה מעין ספר זה ויודעה את הנעשה בכל העולם כולו התחיל מבין את מעלת עצמו ומקונן על נפשו שאדם כמותו הוא כשושנה בין החוכים בהיכן, בבטלון במקום שמן ובין בני אדם הדיותים שאינם יודעים בין ימינם לסמולם קלטה נפשו ונכספה לעזוב את בטלון במחירה כפי האפשר יהיר עצון היה מתפלל בליבו שתגיע השעה הטובה ועזכה לעלות למחוז חפצי ולחזור משם בשלום בחבוד ושם טוב ובבסורות טובות וישועות ונחמות לכלל ישראל ואז יכירו וידעו גם כל בני בטלון ועד גדולם מיהו זה בניימים ומה רב גודלו וחים ערקו לפי שעה לא היו מהקבות על בניימים את הנשיאה אלא המיניות הקטנות האלו לא היה יודע בניימים מעין נותלים להוצרות הדרך הרי אני הוא מיימב ואין לו אף פרוט האחת דרגו להישב בטל בבית המדרש וזוגתו אשת חייל היא מפרנסת את ביתה מחנות קטנה שפתחה משעה שקלולה ולבעלה המזונות על שולחה נבותיה ויצאו לרשות עצמם והחנות הזו בעצמה מה היא ומה הכל זכורתה ילמלא הייתה אישתו סורגת פוזמקאות מאחרת בלילות החורף ומורטת נוצות וילמלא שהייתה מטגנת למחירה שומן לפסח ומשתדלת לקנות בזול מעד בני הקפר המביאים כל שבר בימי השוק ולמוכרם לאחרים ברב החמואת והוא היה להם מזון כדי ספוק נפשות ביתם ימכור אחד מכלי את השמישו אבל מה מצאתה מכל כלי הבית אין שם אלא שתי מנורות נחושת לשבת שירושהן לזלדה עבותיה והיא מצח צחתן תמיד בנחת רוח תחשיטים אין לה חוץ מתבאת כסף שמרגלית אחת קבועה בה מתנה לה מעט חמותה ביום חתונתה ולמכור אחד מפגדר חרא הפזוי אפשר הלאוקול בגדה אינה מילה קפות הבאלה לכל וקפות התמשי לשבת עוד מימי חתונתו הוא סקה וחלולה כחברה המשי קראו המבחוץ עובד צהוב מציץ מבין הקראים מבפנים אמת גם בגד חמלא כמין אדרת שיער כביכול אבל האור ברובו כבר מוכרח וצברונו חלק לא עלה עליו אור מתחילת בריאתו כשהתקינו לו אדר היקר הזה ליום חתונתו היה אביב עליו השלום ותרן באות השעה ומגלה רצונו להחיית שלא לקמץ בצברון אדר הבא להרחיבו להעריכו שיסרח לו לאחוריו במידה מרובה כדרך הנגידים ולמלות אותו לשעה הניצי פשטן ולקרום עליהם בד לבן מטרומת הייתור להחייתנים ועם זה התחייב להעלות עליו עם ירצי השם או חולד בשעת פרעון המותר מהנדוניה אבל, את הנדוניה לא פרה והצברון פרוע העירום ועריה עד היום הזה וגם ביציעה גופה היה בנימין מתקשה ולא ידע כיצד יצא מביתו להרצות דבר לנסיעה לפני זלדה ולהיות נמלך בה על ענייניו, היא אפשר שהרי בזה היה מביא מה בביתו אשתו הייתה מיילד ומורידה עליו דמאות כסבורה שיצא מדעתו כלום יש דעה באישה להבין עניינים נחבדים כיוצא באלה אישה אפלפי שיש את חיל היא סוף סוף אינה אל האישה יתגנב ויברח מפני אשתו גם זה קשה ויש בו מעין מנהג ומתאי ישב תחתיו וביתו וישיח דעתו מכל עניין הנסיעה זה אי אפשר כלל בהראו כמאבד עצמו לדעת הנסיעה הזו נקלטה בעצמו ושרוש לבין ימין ושגה בה בכל את גם בחלום היה מארהר בה הנסיעה תקפה לבין ימין והייתה שולטת בו בכל רמה חבריו ומשאבדת לה את עיניו ותוזנב שיעבוד גמור כל כך עד שפסק לראות ולשמוע את מה שלפניו במקומו ואינו רואה ושומע אלא כל מה שנעשה במרחקי ארץ באותם המקומות שם כשהיה המסיח עם הבריאות היו הדברים אינדיה, סמבטיון אנטקודה, שפיפון שמיר, חמור, פרדה, חרוב כצפיחית כאלי קיידר, גזלן וחי יוצא בהם יוצא מפיו בירבוביה ובהתלהבות משונה ומה יעשה ויוכל לכל המניעות הללו המעקבות הללו דבר זה ביקש בנימין ולא מצא עיצה ותחבולה היה מרגיש בנפשו שצריך לו איש כלבבו להתייעצמו בדבר גדול זה איש היה בבטלון ושמו סנדריל כשם אביב זגנו רבי סנדריל עליו השלום סנדריל זה היה איש טעם פשוטו כמשמעו בלי שום התחכמות כלל מקומו בבית המדרש היה מאחורי הבימה וזה בלבד סימן מספיק לו שלא היה אדם חשוב, מתווה העיר בדברי שיחה כשמסיכים בבית המדרש ובשער המקומות אלא מאזין ומקשיב כשומע מאחורי הפרגוד ושותק וכשירה פעמים שפתח סנדריל הצפתיו והדיבור יוצא מפיו גאו כולם בשחוק לא מפני שאמר דבר חוכמה ומלטה דבדיכות אלא מפני שדיבורו בעצמו המסוגל לבדיח תבריות ואף על פי שאין בו חלום ממה שמביא את אחרים והוא בעצמו היה מעמיד עינר ותוהה על מה ולמה סוכקים ומאלם לא התרעם בשביל כך מפני שהיה רך ונכנה בטבעו כמו שנראה פעמים בין הבעמות פרה מצוינת במידה תכנעה יותר ולא עלה על דעתו אפילו שיש לו להתרעם פלוני סוחק היה אומר מחפת לי חלק לא קרוצונו מסתמה הוא נהנה מזה אבל בכן צריך להודות שבדיבורו של סנדריל נמצא פעמים סברי ישרה אף שהוא לא נתכוון לכלל והיה אומרה בתמימות שלא מידעתו הכל היו חומדים להתכלס בו חרולים שבני ישראל נוהגים לזרוק זה על זה בטישה בעב רובם היו פורחים ומסתבכים בזכנו ורוב כסתות מתונפות שנוהגים להתיל איש על חברו בליל הושן הרבה בבית הכנסת הלו בחלקו של סנדריל הוכנג את זה המיעוט של גלוסקאות של קוסמין ומניה של תיקון או מניה שתם הלאה גם כן בחלקו כללו של דבר סנדריל היה בכל זמן ובכל מקום כפרת הרבים סנדריל לא היה קשן בטבעו זה אומר כך יהיכך ואינו מקפיד סנדריל עשה רצונם של חבריו לא שעשה רצונו כרצונם כדי שיעשו רצונם כרצונו אלא פשוט עשה רצון אחרים מרגלה בפומי אתה רוצה דווקא כך מה אכפת לי? יהיכך בין ילדים היה ילד כמותם כמה מעלך בחברתם משיח ומשחק איתם ביחד ונהנה מזה הנאה מרובה בתוכם היה סנדריל באמת כבהמה נכנעת שמניחה לתינוקות לרקוב על גבא ולקרצף לה את סנטרה אז היפנים שבתינוקות היו עולים על גבו וממרתים את פעת זה כנור רוח הגדולים לא הייתה נוכם מהם פעמים משום שראו בזה חילול כבוד של פעת זה כנם ושל כבוד עצמם והיו גוערים בהם בין זיפר היזהרו אז היפנים במי שגדול מכם בשנים ביהודי בעל זקן מה בכך היה אומר סנדריל ואכפת לי הניחו להם בוויתו לא ראה סנדריל חיים טובים אישתו הייתה והוא רערת בוויתו והוא התענה תחת ידע היא הייתה מטלת עליו אימה ומחלקת לא פעמים מקות בעפה והוא מרקין ראשו ומקבל אותן בעהבה בימים שלפני חג הייתה מעמידתו לסייד את הבית בסיד ומחסת ראשו במתפחת וקושרתה מתחת לזכנו הוא היה כולף לבולבוסים מגלגל ופוטט את הלוקשין עוסק במילואת דגים נוטל גזרי עצים ונותנם במערכה בתנור ומציט בהמש כאורה חנשים ובשבילך היו קוראים לו סנדריל האישה אותו סנדריל האישה בחר לו בניימין לאיש סודו לגלות לפניו את ליבור ולתקס עם ריצה היח ליישב כל הקושיות הוא מראה בניימין שבחר הפכה בסנדריל מבני שבניימין היה מרגיש בליבור תמיד מעין חיבה וגעגועים לסנדריל דעתו הייתה נוחה ממנו וסובר כמו הוא בחמה עניינים ופעמים היה מדושן עונג וסס על אימרי פאיב בדברי שיחה ביניהם ואפשר עוד גם איתם זה שבניימין שמח על מידתו זו של סנדריל שאינו רק שם ואמר בליבור סנדריל יקבל את דבריו ברצון ויסכים לכל מה שיציע לפניו ואפילו עם סנדריל ייהם מתעקש בחמה פרטים סוף סוף ייהם מנצחו באזרת השם ובחלקת לשונו היהי כבו בניימין לסנדריל והיא ימצאה הוא יושב על ספסה לחלה וכולף בולבוסים אחת משתי לחייו מתלהטת והדומה ומתחת לעינו ומתחלת הוא סריטה הוא גרידה בבשרו שם כי סריטה שנעשת בציפור עניידי אדם והוא יושב עצב ושומם ושרוי בצער כבאת ישראל זו שבעלה עזבה והלך לו למדינות היהם או כמו אישה שבעלה עמד ונתן לה מכת לכי צפרתיו הסנדריל מעלך החביבי שכך נפשכה הגומה אמר בניימין בכניסתו מורה בעצבעו לסנדריל הלכיו האות הזה לחמה הוא כלום הוא עוד הפעם מה עשה ידעה של זו איך הניהה הפלונית שלך בשו טוב יפה מאוד קרה בניימין מרוב שמחה הנח חביבי את הבולבוסים שלך עובו ונתייחד בחדר ואיש אין שם אין לי את החפץ באיש עומד על גבנו רצוני לגלות לך את ליבי יותר לא אוכל להתפק דמי רותחים בקרבי ואלך התשוקתי מהר? עובו אחרי שמת עבועי בינתיים ותפסיק אותנו באמצע רצון חב עם הרע יהב עם הרע מה אכפת לי? ונכנס לתוך החדר סנדריל פתח בניימין ואמר אמר לי, יודע אתה מהו שם? מחוץ לבטלון שם? שם? יודע, אני ויודע הפונדק מרזכה שם בוא אתה מוצא פעמים מעט יש מן המובחה שות, תשבע עולם כנגד מקום רחוק אני מדבר רחוק הרבה מזה עוד רחוק יותר מן הפונדק הזה? אמר סנדריל משתומם לא, מקום רחוק מאותו הפונדק אין לי יודע ואתה בניימין? אתה יודע? אם אני יודע? תישלני מה שלאי? יודע אני ויודע אחר שם ישוב העולם נגלה בכל כבודו קרה בניימין בהתלהבות כקולומבוס בשעתו בשעת מציאת מציאת אמריקה ומה זה שם? שם, שם להתלהב בניימין מתנעניה ואומר שם, שפיפון, שמיר אותו השמיר שבו היה שלומו המלך בוקע את האבנים לבניין בעת המקדש נכנס סנדריל לתוך דברי בניימין ושאל בתמימות כך, כך רחימי הכל שם שם, כל המקומות ואף ארץ ישראל שם רצומך להיות שם ואתה רוצה מה שלאי? רוצה, אני ורוצה וגם אי ישם במהרה מקנה אני בך בניימין שם תמלק ריסך בחאובים וויתיינים וויתמרים אשריך וטוב לך גם אתה סנדריל מה שותה חלק בארץ ישראל כמותי אמת חלק בארץ יש לי אבל היח מגיעין לשם הרי התוגר יושב שם לדבר זה סנדריל יש תרופה אמור נלי שמעת המימה חמה שמספרים על היהודים האדמונים הרבה סיפורים מעשיות שמעתי עליהם בבית מדרשים מאחורי התנור להגיד בדיוק היה מקומם ובאיזה דרך באים לשם? דבר זה אינוי יודע ילמלא הייתי יודע מסתמה הייתי מודיחה ולמה לא? מחפת לי רהנה סנדריל ואני יודע אמר בניימין בגעבה מוציא מחייקו את הספר שבחי ירושלים אתה שמה ועקרה לפניך מה שכתוב בזה כשהיא לברוטי כך נאמר שם מצאתי ראיתי ארבעה יהודים בבליים ודיברתי עם אחד מהם שהיה יודע לשון הקודש ושמוע רב מושה והגיד לי אמיתות מנהר סמבטיון כי שמה מי שמעלים שראו וחילשם בניימושה בלי ספק ושם רות כתוב למור גם אני אגיד יצב ספר לי כי זה שלושים שנה נכסן בביתו אחד שהיה משבת שימון ואמר כי יש במקומו עשרה שבתים אחד מהם שבת יססחר עוסק בטועה ומהותו השבת נשיא עליהם ונוסף לזה הרי גם כאן בספר זה שלפניך הוא ספר מסעות בניימין נמצא כתוב כהי לשנה ומשם מעלך שמונה ועשרים יום שיר על נהר גוזן ויש שם וכולי ארבעה שבתים ישראל שבת דן ושבת זבולון ושבת אשר ושבת נפטלי וכולי ויש להם מדינות וחרחים בהרים מצד אחד מקיף אותם הרגוזן ואין עליהם עולגויים כי אם נשיא אחד עליהם הוא שמו רבי יוסף אמר כלה הלבי וכולי ויש להם ברית עם כופר תורך ועוד כתוב שם כמה וחמד דברים על בני רכב בארץ טמה שיש עליהם מלך יהודי והם צמים ומתפללים תמיד לאדוני על גלות ישראל ואתה מה דעתך הביבי ילמלא למשל ראו פתאום אותי את אחיהם בניימין מבטלון שבא לראות פניהם ומה אתה אומר לזה סנדריל אמר לך הם יהיו מדושני עונג אומר אני לך בניימין לא דבר קטענו אורך כזה אורך יקה כמותך כל אחד מהם יזמין אותך לסעוד אצלו והמלך אמר כלה המסתמה אף הוא יעשה לך משתה משתה גדול כיד המלך בבקשה ממך אמר להם שלום בשמי ילמלא היה בידי שהייתי מהלך עםך לשם גמני הווה קרה בניימין מתלהב מתוך מחשבה חדשה שנולדה במוחור שהם הבאמת סנדריל רחימי הייתה מתארח עם ילחברה בנסיאתי עכשיו שוטש אתה כושר לך והזדמנות טובה הרי אני הולך לשם בלבחי ואיקך החיימי טובים השניים מן האחד טיפש שוטש בעולם ותיסה אול גלותה של זוגתך המרשם הביטה אורא אוי מה היה לללכי שלך אוי לך ואוי לנפשך מהרח אלכך וממר גורלך אצלה שמעני סנדריל לך ונלך ובטוח אני שלא תתחרת על כך אם רצונך עד אף כך קלום חסר דעני וצריך להודיע להיכן אני נוסער נשמתי ורוח הפי הווה ואנה שכחה קרה בדימין בסמך רבה מחבק את סנדריל האישה במאמר אחד תארצת לי כושיה גדולה וחמורה כמותך, גם אני אומר עכשיו ואלא היא כלומר זוגתי מה אכפת לי אבל עוד כושיה אחרת יש נותלים להוצאות הדרך להוצאות הדרך כלום רצונך בניימין לעשות לך מלבושים חדשים או לחדש את פני כפות התחה אישנה אם אתה לושמעני ואמרתי לך שאין צורך בדבר זה עד רבה להולכי דרך יפה ביותר סלמות בלות שם מסתמה יתנו לנו כפות חדשות ונעות אמת דברך, כן הוא שם אין לי לדוג כלום אבל עד שנבוא לשם, אנו צריכים לעת אותה לפישעה ממון מעט לצורכי אוכל נפש מה אתה בניימין סובר בצורכי אוכל נפש כלום יש בדרך לתלתי למך בדרך כלי בישול ומנהי מאכל אה, למה לך וכי אין אכסניות ובאתים בדרך אין יודע מה כוונתך סנדריל אמר בניימין ביתמיה כוונתי, ככה נשיב סנדריל ביתמימות כיוון שיש בטים בדרך אפשר לחזר אגב אוכל הפתחי ומה השער היהודים עושים היהודים מחזירים על פתחי אחריהם זה אל זה, הללו היום והללו מחר ואין כאן לא בושה ולא חלימה חלילה הרי מנהג ישראל הוא ואין זה אלה גמילות חסד יפה אמרת קרה בניימין בשמחה אתה אור איניי הרי נימוחנו מזומן עכשיו ויש לי כל צרחי באוח השם עוד מחר באשכמת הבוקר כשהיו הכל ישנים נוכל לצאת לדרך בכי טוב ומה לנו להבד זמן חינם מסכים אתה לכך רצולך למחר יהה למחר בייתי בחשי ויצל החורבה בית האריכיים של רוח אמטין לחשם זכור סנדריל מחר בעלות השחר תקום ותבוא לשם זכו ועל תשכח חזר בניימין הדברה והפך פניו לצאת אמטן הבניימין עוד מעט אמר סנדריל ממשמש בחלוקתו ומוציא משם חתיכת לכל צדאדיו מקשרים הרבה אינחר רוהה בניימין זה חלקי מכל המלי וזה כל הוני שעלתה לי לקבוץ תחת יד זוגתי מי יום שניסאתי לה ועד הנה צרור הכסף הזה יספיק לנו בהתחלת הנשיאה עכשיו מחמל נפשי ראוי יתה לנשיקה לנשק כל איבר מעברי גופחה קרה בניימין בססון מחבק את צנדריל האישה ומגה פפו טיפח רוחחה הביטונה את הנאייבים ועניימים האלה את גאה גועם וחיבתם הגדולה עומדים הם שם ומחבקים זה את זה ופה בבית עומדת עז והוכלת את הבולבוסים יוכלו תולעים את בסרחה מהלכה נשמע פתאום כל צעקה הכל כל זוגתו של צנדריל היא כואסת וחמטה בערבה כאש להבה ידה ההחת נתויה אלא עז וידה השנית לסנדריל שולחת עצבה ורומזת לו לבוא אצלה סנדריל מרטי תופוסי הפסיעה קטנה אבל וחפוי ראש כתינוק ששרח ועשה מעשה ואומרים למותכו על העמוד וליישרו בשוטים חזק ואמץ יקרי זה לך מידה בפעם אחרונה זכורנה למחר גחן בנימין ולחש באוזרי סנדריל והתחמק ונמלט מהבית סוף פרק שלישי מסעות בנימין השלישי מעט מנדלי מוכר ספרים מסעות בנימין השלישי פרקים רביעי וחמישי This is a LibriVox Recording All LibriVox Recordings are in the public domain For more information or to volunteer please visit LibriVox.org מסעות בנימין השלישי מעט מנדלי מוכר ספרים פרק רביעי בנימין וסנדריל יוצאים ביד רמה למחר קעלות עמוד השחר ועדיין עט פרות בתלון אל השדה לא הגיע ובנימין הנה זה עומד אצל הריחיים של רוח עם צרור על שכמו בתוך הצרור נמצאו כל המחשירים הנצרחים לו לנסיאתו זו היינו, תליטות פילים סידור דרך החיים חוק לישראל ספר דהילים וכל אותה מנה הספרים שעילוליהם לא היה יכול כמו כעומן בלוך לאי אומנותו כפותתו של שבת אפי הייתה מקופלת שם בפני שחובת יהודי היא לנהוג קבוד בבני אדם ולהתנאות לפני הבריות בחיסון נמצאו כחמש עשרה פרותות שבשעת יציעתו עלתה בידו להוציאן בחשי מתחת מרעשותיה של השתו כיצור הדברים בניימין היה עמוס בכל טוב ואין דבר מעקבו להתחיל נשיאתו ובנכך יצאה חמה בזיו קבודה והשקיפה ממעונה לארץ במעור פניה ובהשקפה זו מקור חיים ועדנים לכל היקום העילנות והדשאים שראשם עוד נמלה טל ורסיסי לילה מתטובה בפנים סוחקות כתינוקות הללו שעוברים פתאום מייגון לשמחה ומבחיל לסחוק על ידי צעצועים אבייקים כשהדמעות עדיין על אף-אפיהם הציפורים תעשות ופורחות קל מהרה ופותחות את פיהן בשירה וזמרה באוזני בניימין כאילו הן מצפצפות ואומרות לכו נרננה לנפש אדם זה אצל הריחיים ובזמירות נריע לו הלו הוא בניימין הוא בעצמו ובכבודו הוא בניימין הבטלוני אלקסנדר מוקדון בדורו האוזב את הרצו ומולדתו מפקיר את אישתו ובנב והולך בשליחותו של מקום לסופו של עולם הנה זה בניימין הגדול שיצא קשמש מתוך אולו וייסיס כגיבור להרוץ אורך של שכמו אז הוא כנמר וכל כנסר לעשות רצון אבינו שבשמיים נקדמה פניו ביטועה טרילילי טריל שירו לו, זמרו לו טרילילו לו והרנינו את לבבו ובאמת דץ בניימין באותה שעה נהנה ואומר בליבו מי מבני אדם מאושר כמותי ברוך השם כל צורקי ואינוי חסר חלום לאישתי אינוי דואג הרחמן הוא יפר מסע בכבוד אותה ועדנה ביתי וישלח ברכה במעשה ידיה ואני בעצמי הריני ציפור דרור חופשי ככל אוף השמיים וכל הארץ הלא לפנאי באומץ רוחי ובניסיון אותי וביידעתי בכל שבע החוכמות לא יובד שכמותי בכל מקום וחוץ לזה הלוען יהודי והריני בעל ביטחון היהודים הרי חיים והקדוש ברוכו בעזרם לבוא של בניימין שמח כל כך עד שנפתחו שפתיו וזמר מלחליון יוצא מגרונו ומתנגן מעליו בניימה דקה כל רינתון יתערב עם צפצוף הציפורים עם שריקת הצרצור ועלו ביטרוע מזמו שיר למלך הקבוד בשמי מרום הבוקר הולך ואור וסנדריל לננו בניימין התחיל דואג לו מצטער ועריבה שמחתו סופה ומבית לכל הוא חותיו אינב רואות וחלות אליו אבל עכשיו אין גוף ואין תמונת הגוף סנדריל איננו ומשיב לא לעצמו אפשר המרשעת שלא נתנה עליו עבודה קשה בבית אבל השעה הזו עדיין לב שעת עבודיי כל בני העיר בתלון סרוכים עדיין על משכבותה מושקועים בתרדמה נשים איננה נכנסות לעסוק בצורכי סעודה ולקלוף בולבוסים אלא לאחר מריבות וקטתות עם בעליהן וכללות של שחרית שבת מוסר לחוויתת ילדים והוצאת הקרים והקסטות מתחתיהם החוצה לנגבם נגד השמש מנימין שערוי בצר גדול ואינו יודע מה יעשה לחזור לביתו חל לילה לו על אקסנדר מוקדון הרי הוא בעצמו הרס את הגשר לאחר שעבר עליו לאינדיה כדי שלא יוכל לחזור ולצאת יחידי ולא סנדריל בין לביאתו לא ניחלו ואי אפשר לו לסנדריל תשוקתו ולא הוא צריך מאוד משעה שנסדבג לו או הוא אינב אם אין סנדריל הולך עםו נראה לו עכשיו דרכו קשה ומשונה למה הדבר דומה לספינה שעבד כבר ניתה או מלכותה ומשנה למלך אין לה רד שבין ימין עומד מצפה ומצטער נראה לו מרחוק קדמות בין אדם ספק סנדריל ספק אינו סנדריל וחמדומה שהדמות העולה שם אותה סמלת אישה ועל ראש המתפחת בין ימין התחלחל פתאום הוא פניו חבו קסיד עיקונים של אשתו נראה לו אישתו הולכת אצלו לא אינה הולכת אלא נכפזת כהיאלה שלוחה עוד מעט והנה זובה מתנפלת עליו וזה המפעם חלבו את חמטה ורוחה הקשה ומושכתו לביתו בבחי ויללה ונכון לא יום חושך אלה לאהם הוא יודע כך מספר בין ימין בעצמו כמה נבחלתי וכמה ייסורים טעמתי באותה שעה מותב היה לי לפגוש מאה שפיפונים ועל אישתי שהשפיפון נושכת הגוף ואישה בשעת כעשה נושכת ואוקצת את הנשמה אבל הקדוש ברוכו עזרה ניחיל ומיד נסעתי את רגליי באומץ לב וברחתי ונסתרתי מאחורי הקוטל של בית הרכיים עורב שם במסתרים כעריה בסוכו לאחר שרק עלה קפץ בנימין ויצע ממסטרב קופץ ושואג בכל כשאגעת איש משוגע הללויה סנדריל סנדריל, לבוש חלט אלפסים ומתפחת מזוהמת מקופלת וקשורה לו על לחייו מתחת לשתיי נב שרתת באורו ומראה הוא כאינת חלט מקלו בידו ותרמיל גדול על שכמו אתה שעה נסה סנדריל כן בעיני בנימין כחלה נעה בעיני דודה בנימין מספר לנו את שמחתו בשעת הפגישה הזו במשל ומליצה כהעיל לשנה כעיל תערור על הפיקי מים כהולך במדבר צייה ולשונו בצמא נשתה ופתאום לפניו מקור מים חיים נוזלים מראש צורים ישבור צמאו וייסיס בשמחה כן סס הנפשי השוקקייקה על סנדריל בן זוגי זה דודי וזה ראי הנאמן מה היה לך סנדריל שהיית השוהה כל כך מה אתם יש בזה איך זיר סנדריל בתמימות קודם כל הרי הייתי צריך ללכץ לך לביתך ועד שהלכתי עובדתי ועד שהספקתי להעיר את זלדה זוגתך משנתה בין כך וכך עבר זמן רב להעיר את זלדה צעק בנימין צעקה משונה סנדריל למה עשית כך איש משוגע ומתורף למה אתה שואל אמר סנדריל בתמיהה כשהייתי מדפק מתחילה על קוטל החורבה בחצרך שאתה לן שם יחידי ואי נונה התחלתי מכיש בכוח שכיש על דלת הבית ואיני אקיצה זלדה משנתה וקפצה מעל משקבה בהולה ומבוהלה ושאלתי הלכה סנדריל עבדנו שאול מתחת ירגזת עלנו הרי זלדה תרדוף ותשיג את חלק אי אל תירה בנימין זלדה בא עליי ברוגזה ושלחה אותי להזזל כאילו פגמתי בכבוד קפות אתה ונסאתי את רדידה את הימפורגי מעליה לך למטה אתה ובעלי שנכם יחד אמרה ברוגז וכצף גדול וסגרה הדלת בפנאי הייתי עומד מבולבל ומשתומם שעה קלה בחוץ עד שנזכרתי לבסוף בריחיים של רוח והבינות תמידהתי שמסתמה כבר יצאת המביתך ואתה עומד לבזה וזהו פירוש הדברים שאמרה לזוגתך לך למטה אתה ובעלי שנכם יחד לך למטה מסתברה שהיא ראתך יוצא מן הבית מה אתה סנדריל מה אתה אומר היא ראתני אפשר יולכת והיא אחרינו חלילה בנימין היא סגרה את הדלת מקיש ואומר זלדה, זלדה מה בנפשך להודיע לבעלך זלדה או שם הרצונך לשלוח לא כלום זלדה שתקה ולא איך זירה להתשובה דומה שהיא נרדמה בכל חושה תרדמה מטוקה על נטי שלוט בין הבישה אם כן, אם את מתנמנמת זלדה נוכיל לך למשכבך ושלום לך ברכתי אותה והלכתי לדרכי דברי סנדריל האחרונים היו סם חיים לבין ימין והניחו את רוחו תעתון התיישבה עליו והוא מרגיש כאילו אבן מאמסה נתגלגילה מעליבו פניו מביקים ואינב מתלהתות מרוב שמחה אתה אתה סנדריל קרה בכל אתה קום באותה שעה נשמע קרקור של צפרדיים עולה מתוך ברכה אחת שם כאילו התעוררו יחד לפתור את תיירנו בברכת שלום וקרקירו להם ממהמקים שירת אשרית ממאי דרך בכל רעש גדול פרק חמישי המסות הגדולות בדרך בחיפזון יצאו את תיירים שלנו לדרכם המאי רגליהם ורצים בכל מאמצי כוח כאילו הוציאו מקבל רגלם ונשים על הפשם או כאילו נוגשים עצים בהם ברצועה ודוחים אותם מאחור הם נכפזים ושולי בגדהם מתבדרים ומרחפים בעביר והיו התיירים דומים לספינה שת הבעים וכל וילוני הפרוסים האורבים והיונים מלכתים על פני השדה שר ומהר מן הדרך בעירת הקבוד והתעופפו לכל רוח בכל צבחה מפחד מיני ברועים הללו הולכי על שתיים הרצים דחופים בחשק ובזריזות יטרה אין כוח בקולמוס לצייר את רוב או שרם של תיירנו באותה שעה נפשם נהנה הנאה משונה ורוחם נוחים הם כל אחד מגופו ועצמו נוחים הם זה מזה ונוחים הם מכל העולם כולו והנאהתו של סנדריל גדלה עוד ביותר שנמלט מתחת ידי אשתו ונגעל משיעבות גלות קשה של זו יום אתמול היה לו יום רע ומר ביחוד יום חושך ופורנות שהשאיר לו לזיכרון וחבורות בבשרו יום עבירה ותוכחה ונעצה יום תלישה צערות מזכנוע מדולדל יום שנתן בו כתובת קרפקה ושרת בבשרו מתחת שתי ענר לא עליכם הגברים מטנת יד זו שקיבל סנדריל אתמול בבוקר מיד זוגתו וכך היו אתיירים שלנו ממהרים ורצים בן שימה אחת מחרישים ושותקים ואין דובר דבר עד שגופם נתחמם מאוד ותיפות גסות של זהה מבצבצות ויוצאות על פניהם סנדריל האישה התחיל מתייגיה ותשכוחו כנקבע פוסק לפרקים עליכתו ועומד ומנשם בכבדות מקוצרוח בבקשה ממך נחם על נפשי מבקש סנדריל רחמים אין עוד כוח בלערוץ אחריך דומה דודי לצבי על תשלות בחאין הבישה אתה רץ כתאי שלפני העדר מהר מהר סנדריל קורא לו בנימין וממהר ועולך לפניו מתגעה ומתנסה בגבורתו אני אומר לך סנדריל כך הייתי הולך עד סוף העולם אבל בנימין שם ממך למה אתה עץ ברגליים כל כך אמר לו סנדריל חייך שלא נאחר כלום ואפילו אם נתמחמא ונבוא שמה לאחר יום אחד או יומיים אין עסקנה גדולה כל כך העולם לא יהיה חרב בימים ועתים האלה וכפי ששמעתי בבית מדרשי יש לו לעולם להתקיים עד האלף השביעי עוד כמה מאוד שנה סנדריל אין להבד זמן לבטלה זריזים כל מה שמקדימים נזכרים התריח את עצמכה סנדריל ועוסף עומץ ואם כוכחת תשמעת אין בכך כלום כנגד זה כשתגיע אם ירצה שהם למקומך לשם תחליץ עצמותיך ותשב בשלווה כבן חורים בחוכמת לדבר בנימין אתה אומר מהרה מהרה מצידי אין מניה אבל מה עושים עם הרגליים עם הרגליים שלי מה עושים חלקורכו נשמע בנימין לסנדריל ומנה את רגליו מפסוע פסיעה גסה כצאת השמש בגבורתו והחום גבר מאוד קראו נפלות הירינו אצל החורשה בצידי הדרך היפים ויגיעים ולא קומתם על הארץ מנשמים בכבדות ונענקים ומזיעים החתתין והסריטות שהגלידו מעט על פני סנדריל התחילו מפעפיים ומתמסמסים מזהה וחום השמש והיו קשים לו כמחת בווסרו ולאחר שנתיישבה דעתה מעט נתלו אישת התלית ותפילין שלו ואמדו להתפלל הימין היה מעריך בתפילתו מנענע כלב ריגופו ומתפלל בדחימו ורחימו ובחוונה גדולה ראוי היה בנימין לחוס יש אחר עבודה זו אבל היש מהיינים אצלו גם בפת חריבה אילו נמצאה בשלו היה מסתפק ואומר ברוך הטוב והמיטיב כריסו הריקה טובה את מזונותיה והוא מצידו מוכן לאחילה גסה אחרי מהלך רב ואמה לדרך ובידו אין לכם אפילו כזית מהייסה עשה מה שכל יהודי עושה בשעה שהוא רעב מתחכך וגוהק ופוהק מלקק את שפתיו בלשונו ובולע את רוקו נודד כתף, מחזק בזכנו ומסלסל פאותיו ומתענח וכך היה בנימין עושה ומתחכך יפה יפה עד שנמלך ועוציא ספר מתרמילו כאין מחזור קורא בו בלחש ומצבצף בניגון הקדמות בנעימה סנדריל הפסיק בנימין קריאתו ואמר יודע אתה במה אני עושה כך עכשיו ולמה אני מתאים את קריאתי עכשיו בניגון זה בוודאי ראיב אתה אכזיר סנדריל ביתמימות כלפי לי נענה בנימין ואם ראיב אני מה משמע מזה משמע מזה כי לך נעה לזמר הרי כך המאר אינשי היא מתי יהודים מזמר כשהוא ראיב משל זה שמעתי מפי הגויים כשהייתי הולך אחרי אישתי בשוק אתה בנימין בשלך ענעם זמירות קרצונך ואני בשלי כך אמר סנדריל ובשעת דיבורו פשט את ידו לתוך החבילות והוציא משם את תרמילו אין לך יודע ומבין סנדריל כנגד מה אני עושה זאת אמר בנימין שמנה שותה ואפרש לך תעמו של דבר אבל סנדריל עושה בינטיימט שלו ומתיר במתינות את תרמילו בנימין הביט אליו ופניו נהרו גם פט ופרוסות חלה שנשתיירו יום השבת גם קישועים, עוצנון ובצלים ושומים הכל היו בתרמיל זה סנדריל תרח כעשת חייל להחיינצד על הדרך ובשלקך נתחבב על בנימין עוד יותר מבטחילה בנימין שמח מאוד זוגו שהזמין לו המקום ללבותו בדרכו מעשה ניסים רעה בזה זב די ניאלוהים זה וזה טוב אמר בנימין בליבו סנדריל הוליע כמומן מן השמיים לבני ישראל במדבר בימים ההם לאחר פט שחרית עמד סנדריל ונתל מה שנשאר מן השיעודה נותנו לתוך תרמילו ואומר והתרמיל לימים רבים בימי חיינו כשנחזיר על הפתחים עם ירצה השם בחוצות ישראל על הדרך שענו עלכם נבטח בעבינו שבשמיים והוא יושיענו סנדריל פתח מן ימין ואמר מתלהב מדברי בן זוגו אני ואתה זובגנו מן השמיים אני ואתה לך תסתייע נשיאתנו אתה החומר עסקך במזונות ואני תערוד ועושה ברוכי חוזר אני ושואל אותך סנדריל יודעת למה אני קורה אקדמות היום הרי אני מתכוון בזה לדבר גדול רוצה אני להתיד לבוא כשיביאנו הבורית ברך שמו בשלום לבני משה יהיה לנו פתחון פה לדבר איתם בלשונם מדברים שם התרגום ולשונם מאין לשון הקדמות הילדת הדני שבא למקומנו מהתם הרי הוא כמו שיש אומרים בא למחבר של הפיות הקדמות שבידינו הוא שריות שותה סנדריל פירושו אני מתחיל לדבר זה חור ועל תשכח סנדריל כאן בחוץ לארץ מספקת לנו לשון השכנז ושם בוודאי אינם מכירים לדבר אשכנזית בעניינים כאלה אני סומך עליך אמר סנדריל בעניבות כתלמיד לפני רבו אתה תלמיד חכם ומעיין בספרים שלך מסתמה ידעת מה אתה עושה ולען אתה הולך והרי היה שאני מאמין בכך עלו אני נמשכתי אחריך כסומה לדבר לא שאלתי לך אפילו אם זו ידרך לשם אתה הולך מחפת לי, לך לך ואני אחריך כאגל אחרי הפרה בניימי נהנה הנאה משונה על הביטחון הגדול הזה שסנדריל בותח בחוכמתו והיה בעיניו כרב חובל מנהיג את הספינה בלב ים אף על פי כן בעצם הנעתו בדרך שהולך עליה ולבו נוקפו שמה לא זוהה דרך והוא תועה ועד שהוא עומד ומפקפק נזדמן לא כפרי עובר בעגלה תאונה הרימה גדולה של טבן סנדריל אמר בניימין בדיבד כיוון שנזדמן ערל זה לנו נשאל את פיו איזו הדרך וכלום לא נפסיד בזה אצלו ודבר אימו כאן בחוץ לארץ יפה כוחכה ממני להשיח עם הכפרי עם ההדיוטים בלשון לא נקייה שלהם הרי הייתה הולך אחרי שטחת תמיד לשוק בשביל להעמיס עליך המזון וציידה סנדריל עמד והלך להכפרי משטחווה ואומר לו כהי לשנה צאפ רטבע אמר מהברנש איזה הדרך לארץ ישראל נענה כפרי משתומם ומאמיד עליו ותנב איזה סרול לא ראיתי סרול ני ני לא יכול בניימין להתאפק ונכנס לתוך דיבורה מרחוק גוי לא תדעת לשונו אתם סרול והוא להבדיל ארץ ישראל אמר הוא סנדריל חזור ואמר לעוד הפעם בפירוש חמור מוכר ודעתו קצרה השמיעה הוא בשפה ברורה סנדריל לארץ ישראל איזה הדרך פתח סנדריל את פיב והיטיז בארץ ישראל לשיידים אתם יהודיים מה אתם דוברים ומזעזיים אתמוכי דרך זו עולה שכרונה והם אלה לישראל אלה לישראל תתעלל בהם הכפרי רוקק בפניהם ונושא לדרכו והטיירים שלנו אף הם הלכו לדרכם בניימין חש במותנב רגליו קבדו עליו ונתמוטתו בדרך אף על פי כן התחזק כמשיח דעתו מהן והשתדל לארץ ברקיים קושלות של סנדריל ובשביל שהליכה ישרה הייתה קשה לו מאוד ועדיי שאין הליכה זו כהליכתו בהתחלה והיא קפיצה משונה בדוח הגדול אבל פי כן עשה את שלו והלך ובאמת כלום הייתה הברירה בידו לעשות אחרת השתתיח על הארץ אבל מה היה דבר מוי לא וחוץ לזה אינו מן הנימוס באיש יהודי ונמלך ונפל ונשתתיח לא בירשות הרבים באמצע הדרך שהיה מצער בזה את סנדריל והפנסיאנית הכווה חס ושלום כיצור הדברים תיירינו היו מתגברים וחולכים ומתלבטים בדרך עד שבאו בין השמשות לחפר שכרונה מיד בקניסתו להפונדק שבשכרונה קנה לו בנימין שביטה בקרן זווית ונשתיח שם מלא קומתו על הקרקע שיב את תבוכו וסנדריל הלך לו כאשת חי למודע להתעסק בנייני המחיה והכלכלה ולדאוג לסעודת הערב הפונדקי נסתכל בסנדריל מכף רגלו ועד ראשו ונראה לו מכל מן הגע והלוחו שאין זה אדם פשוט כישעה רוברים ושווים נתן לו שלום ושאל אותו מה שמחה ומעין אתה אני סנדריל אכזיר לו סנדריל שלום ואמר ביתמימות חצי אני בטלוני וחצי בין ארץ ישראל והרעיני משמשו של רבי בנימין זה שבכרודו ובעצמו מוטל פה בזווית הבית ומיד צורתו של הפונדקי לסנדריל ומזמנו להישב על הספסל ועד שסנדריל במסיבו ומשיח עם הפונדקי היה בנימין ועל המסעות שלנו מוטל נפעם ונדהם על הקרקע בפינת הבית גידי רגלר מתנפחים ועולים והדמים מרטיחים ומבעבעים ואוקצים כאילו קיטות קיטות של יתושים מנקרים בתוכם צדאב, עולמים כפתישים כל המולה, באוזניים כל שופר הולך וחזק מאוד ומסתיים מתקיעה גדולה ועלפי אלפים שביבי אש מכל מיני צבאים ירוקים, אדומים, לבנים כהים, צהובים וחיוצה בהם כברקים מתרוצצים לנגד עיניו ופתאום המעורות לוקים והנה חשכה גדולה תוהו ובוהו אין כל ואף הוא בעצמו כאילו עבר ובטל ואין אינו ובחמלת הדונאי הלב חזר בנימין והיה עוד הפעם לנפש חיה כל סליל נשמע ככל פעמונים מצלצלים מרחוק בחוץ והכול הולך וקרב מקשקש כזוג וכל רעש אופנים לא זפותים והגלה משתקשקת בא ועמדה אצל הבית בוקה ומבוקה וצבחה ומיני קולות משונים עולים עד לשמיים קולות קטועים ומבולעים פגומים ומגומגמים וקשה להכיר למי הם ולמה הם חתולים בזמן שמתעספים הלגגות והומים אף על פי שאין אתה מהם ולא תדע לשונם ועשיר בין חתול לחלב ויודע שחתולים הם ולהזדווג הם באים וביתע סף בני אדם פעמים אתה עומד תוהה ומשתומם ואין לך יודע מיהם העשפה למה והקולות מהם כולם כאחד פותחים את פיהם ומהגים ומלהגים ומדובבים ירבוביה של חוכה ותלולה עולה באוזני בנימין גניחה ונהימה שריקה ולכישה וריקיקה גריפה תחותם ומצעפים עוד מעט וכנופייה של בני אדם נדחפים ובאים אל הבית בראש והמולה בנימין נהירתה לאחוריו בקרן זווית שלו מצמצם את עצמו ומתכנס שם בכל עבריו כדי שלא ירגישו בו ושוכב על משכבו בפחי נפש ותוך כך נתמלה הבית אורה נראות הרבה דולקים והנראות נחושת קצתן פיהן סתום בחלב מהותך ובפסולטן של פתילות שנשתהרו מילל שבת והנראות מדובקים ועומדים על גבן בנס וקצתן פיהן רחב יותר מדי ומשוקה מעט והנראות מהודקים מן הצד בפחם והמידתם עקומה אצל שלוחן ארוך מקצרו ה-1 חבורת בעלי כלי זמר לשווים איש כלי ומנותו בידו בודקו ומזמנו יפה יפה הקנר בודקת כינורו ממעך לו בין הנימים בעץ באותר וכל אחת משיבטו בלחש נים נים כלומר הנני הרק קשטחה דודי והיא מנחה תחבקני והנה הוא אוכז הקשטנית בידו מחליקה ומזמנה לעבודתו המחצצר פא אל פא יתלחש עם חצו צרתו יביע לה את רוחו והיא נשמעת לו ועושה רצונו והצימבלר זרות ידו יפוזו על צימבלתו יחתש לקטישין והיא מתרעמת מנהמת ומזמזמת בזהב וזה המתופף הסומה שקובעו יורד לו עלי נב יושב בדד ומתנמנם אצל בעלי השיר הללו עומד על דוחנו אחד קדמות בן אדם ומרבה שיחה והדיבור יוצא מפיו ומביא את הכל לידי שחוק ואפילו ילדים וילדות וגויים קטנים העומדים צפופים בחוץ ומשגיחים מן החלונות ממלאים שחוק בהם ומלג לגים בכל בן אדם זה משנה את העמול לאחר שעה קלה אך קורה ואומר הרי לכבוד המכותנים ולכבוד בעל הבית ולכבוד כל המסובבים כאן הייתיבו נגן בטרועה זמרו מסכיל ובעלי השיר יוצאים בשיר ומראים טרועה גדולה ושמחה בחורים וגם בטולות זקנים עם נערים יוצאים במכל ומרקדים ברגש הכל מרקדים הכל מחרקירים וייתושים מגיחים מחוריהם ומתפזרים ונגררים על הקטלים ובשעת חדווה נתמוטתו רגליו של אחת המכוללים ונפל על בן ימין בזווית הבית והנה הוא מחזיק בו מסתכל בפניו ושואג בכל הוי בן יומין איכי אני מצאתי הוא מצאתי את העבידה והרי הוא בידי והרדו ובאו הרבה מבנה החבורה ובן ימין רואה ומכיר אותם אנשי בטלון הם וגם הרב הבטלוני בתוכם הוא רב בן ימין למה תשען גולם קוראים לו הבטלונים פי אחד לך דודי ונרקוד לא עת רקוד הוא לי מבקש בן ימין רחמים אין לי יכול לזוז ממקומי אין לי יכול בו בן ימין אין לנו עליך יכול תוכל כלום הוא דבר שצריך למוד קום ובו בהמה ואנחנו נמהר ונודיע את מי את זלדה קורא בן ימין ביראה ובפחד ובקשה מכם אל תגידו לזלדה המודל רגל לך בהמה קום ולכתנו ואל תשרב הרבה חוסונה עליי בני ישראל מתחנן בן ימין לא אוכל לקום מפניכם טעמי ונימוקי אימי שלא אוכל לפרשו שוד זה כמו סימדי ואותו הגלה לרבינו בלכישה ועד שבן ימין מחזיק ברבו בשתי ידיו וגחן ולחש לו את סודור הרגיש פתאום מקר רבה בצידור ומפנה הכאב חמר מרו פניו כמו מהחילת מרו והנה הוא נאור מתנודד ומוחד דמעה מעל ריסי הנב ורואה שהוא לבדו בבית אין אדם ואין אורנר הלבנה נשקפת בעד החלון אצלו רובצת אגלת בקר והוא חווקה בשתי ידיו אגלזו מעיני בה פתאום כלום מעשה ניסימי וירדם משמי חלילה רבותיי אמונה תובדי גילולים היא האמונה ביוהמות משמיים בכל הבעמות אצלנו והפזו בכללה אין בהמה אחת ממרום מעשה זה אינו יוצא מדי פשוטו וככה היה בשעה שנפל בנימין על פניו בלא כוח בקרן זווית לא הרגיש בהגלת בקר זו שהייתה רבוצה שם קר והגיעה רבה מתלתולי הדרך נרדה ורעה בחלומו כל אותה חתונה עם המכותנים מהאנשי מקומו יוצאים בטופים עובים חולות ונרדת מפניהם לאחוריו ונלחץ אל הכיר וכשנבאו מצפונה וחלתה אליו הרעה אמר לבקש על נפשו מרבו הבטלוני ולגלות לו את כל לבו ובמקומו איך זיק בעגלה מחבקה ומגפפה ומוסר לה בלכישה את דבר נשיאתו וחיבוק זה לא היה ניחלה הוא פשטה את רגלה ונגעה בחפי רחור והיקץ בנימין משנתו כשרה בנימין הגלה יפה יפיה זו בזרועותיו שמעת אותה בחוח והעמד במקומו נראה שו נפחד והגלה אחר שלוחי האפין עשה את רגלה וברחה ובהחפזה לנוס נתקלה בבנימין וחשלוש שניהם בעבית של שופחין ונפלו יחד בראש גדול לכל מפלטם חרדו ובאו סנדריל והפונדקי ונרדולק בידם הם הראו כן תמהו לאחר טבילה זו לקחו את בנימין חבוד לחדר מיוחד והוא היפ ויגיע ויילון בלילה ההור ולא קריאת שמה סוף פרק חמישי בספר מסעות בנימין השלישי מעט מנדלי מוכר ספרים