 Jeg forsker i kulturmøder, blandt græk og indfyldte grupper i sødetalien i perioden fra 18. s. 140. Og det jeg særligt har fokus på er, hvordan vi som arkeologer kan identifisere og skældne etniske og kulturelle grupper i et arkeologisk materiale. Det motiverer mig at kunne bidrage sig til det her felt indenfor klassisk arkeologisk forustning. Theorien og metoden stammer fra anthropologi, og det er vigtigt, at vi får skabt en teoretiske metodeskramme, så vi kan bruge den her tilgang på et arkeologisk kildemateriale. Det, der gør etnisktet særligt interessant, er at etnisktet og etnisktetsfølge, efter min mening, er et af de grundlæggende træk i menneskets natur og adfer. Det er et af de helt centrale ting, og det går igennem på tværs af tid og sted, op igennem historien, og det gør også det her nærværende aktuelt. Vi ser jo standstillet eksempler på i samfundsdebatten, i politik og i nutidige konflikter, at etniske og kulturelle identiteter spiller en rolle. Den der fornemmelse man får, når man har tummelet med et spørgsmål eller et materiale i en længere periode, og brækkerne så begynder at falde på plads, og man kan se, at det er en større sammenhæng. Det er fantastisk. Jeg har faktisk vel været arkeolog siden jeg var barn. Jeg kan huske, at fra jeg var 10 år gammel, og min far fortalte mig om fortidens kultur og folk, og det er et stort privilegium for mig at kunne få lov til at fordybe mig i min helt store interesse.