 Hvert år må tusindvise mennesker i Danmark erfare, at deres lage giver op, der kan ikke gøre smager. Deres muskelsmærtere, deres konstante trættid, deres svimmelhed, hovedpine eller hvad de ellers lider af, kan ikke behandles. De må bare lære et liv med det. Der mennesker, der har svært ved at få et arbejdsliv, de fungerer. De fungerer heller ikke derhjemme i dagligdagen. Mange er langtidssygmælte og måske kom på førtidspension. Og alligevel har de svært ved at få et vide, hvad de fejler. Eller retter sagt, lærerne kan ikke blive enige om det. Nogle har været en odise igennem vores sundhedsvæsen og er blevet set af den ene specielle efter den anden, uden at komme videre, uden at få en forklaring på deres symptomer og især uden at få det bedre. Men det er håb. Genske ofte kan der gøres mere. Genske ofte kan patienterne selv gøre mere. Vi sparer de for den rette hjælp og vejledning. Det skal dagens forlesning handle om. Vi skal i dag se på behandlingen en rakke kontroversielle sygdom. Vi skal tale om, hvilken behandling der hjælper. Og hvilken man helst skal gå udenom. Og vi skal tale om, hvilke patienterne selv kan gøre for, at få det bedre. Vi skal tale om behandlingen af funksnølle lødelser. Funksnølle lødelser er en fagbetejelse for en rakke sygdom, hvor man har mange fysiske symptomer, som gør det svært at fungere i dagligdagen. Alle kroppens organer og systemer kan være involveret, ligesom man kan se det være den her tegning, som en patient med en funksnølle lødelse har tegnet og integnet sine symptomer. Den præcise årsag til alle disse symptomer vil funksnølle lødelser kendes ikke, men vi ved, at der ikke er tale om fysisk sygdom i klassisforstand. Oftest finder lagen ingen sygelige forandringer. Blodprøver, scanninger, vevsprøver, andre tekniske undersøgelser er typisk normale. Alivel siger kroppen fra. Maj tyder på, at problemet er en faldagtig bearbejdning af de kroppsige signaler med rykmargen og hen til jernen. Det vil jeg komme tilbage til. Blandt de mere kænte af de funksnølle lødelser, kan navnes fibromelgik, kronisk gratid i et table tykter om og kronisk piskesmeld. Men der findes mange andre diagnoser, som er mindre kænte. Mange af jer vil have nogen i deres omgangskreds, der har fået stillet en sådan diagnose. Og nogen har måske oplevet den syges frustration og behandlingssystem, at man ikke kan få rigtig hjælp. Nogle har måske også kænskæbt til den stor enighed, der omgiver disse diagnoser i fagkrese. Men før jeg kommer tilbage til det, vil jeg gerne have et imøder, Luise. Da jeg mødte Luise, var hun en ung kvinde i mit tyverne, og hun var for anden gang ved at opgive sit Trømmeuniversitstudium på grund af sin sygdom. Luise lede voldsomme mavesmærdere og hyppige diarier. Det tvang hende ofte til at forlade forlesningerne, så hun havde rigtig svært ved at passe sit studium. Hun havde også en række andre symptomer, hun havde hovedpiene, hun var svimmel, hun havde sonbesvær. Og nogle gange havde hun det så svært helt fra morgenstunden, at hun slet ikke kunne komme op af sengen. Luise havde været rundt mange steder, hun var blød set af mange lager, men man havde ikke rigtig fundet nogle forklaring. Hun havde på et tidspunkt fået diagnosen i et table tygtarm, og hendes egen lage mente, at hun havde en angstsygdom. Hun havde prøvet de et, hun havde prøvet angstemtende medicin, og hun var endt at gå til psykolog, fordi hun tænkte, måske var der noget psykologisk galt med hende, men der var endte, det havde hjulpet. Da jeg mødte Luise, var hun ved at give op. Hun var ved at instille sig på trossin unge aller på, at hun var nødt til at acceptere sig selv som kronisk syg. Hun havde oplevet, at hendes krop havde sagt fra, meget tydeligt, og hun anede ikke, hvordan hun skulle komme videre. Det er meget stor enighed, både i fagkrese, og blandt laman, ved mennesker som Luise i grunden fejler. Så lidt karrikeret og forenklet, kan man inddele de forskellige holdninger i tre positioner. Den første position er, at nogen mener, at der slet ikke er tale om sygdom. Fibromergi og grunnistrattesyndrom er en række modetianose, som gives stressede og socialt belastede personer. Så er den anden position, den antyder eller mener, at patienter med funksaliser i virkeligheden har en psykisk sygdom. Selvom de personer måske afviser, når man spørger dem, om de er angste eller triste, og siger, det er de ikke, så må der alligevel i følge denne position ligge en angstydom, en depression eller en antykkesydom bag. Og endelig har vi en position, som mange patientforeninger også fortræder, og det er at der er tale om nogen fysiske sygdom, som vi bare ikke rigtig har forstået endnu. Det vil sige, at vi skal finde den rigtige biologiske årsag, vi skal finde de chemicalier, der udløser de her symptomer, eller det virus, eller hvad det ellers må det være, for at komme videre. Som det fremgår af figuren, så ligger funksaliser lige midt imellem, og det er bevidst, jeg har placert dem der, fordi funksaliser ligger faktisk i grænselandet mellem rask og syg, og mellem det fysiske og det psykiske. Funksaliser forstår spæst, hvis man inddrager både et socielt, et psykisk og et fysisk aspekt. I fagspråk kalder man, om en såkaldt bio-psykosocial tilgang til funksaliser. Hvad ved vi så om de fysiske mekanismer, der involverer ved funksaliser? Det vil jeg prøve at forklare lidt om, for det her dyr. Man kan forestille sig vores hjerne som vores kontrolltorn, som overvåger og styrer hele kroppen. Der kommer konstant signaler ind fra kroppen, men de fleste af dem kommer ikke op til bevidstiden. Her ser man for eksempel et hjerte, og herovervås hjertet, normalt er vi ikke bevidste om, hvor hurtigt eller hvor kraftigt vores hjerteslog. Det kan lade sig gøre, at vi normalt kan bruge alt vores energi og opmærksomhed på andet end at styr vores kropper, vores introorganer, vores muskler og så videre. Det skyldes, at vi har indbygget en slags filter, som sorterer alt de uvæslige signaler fra. Det behøver vi ikke beskæftige os med. Det kører på automatpilot. Ved den raske er der ro i kontrolltorn, og vi har overskudt til at gøre de ting, vi nu ønsker, uden at koncentrere os som vores krop. Forskningen tyder nu på, at der vil funktionelle lide sig skære noget, så letes at hjernen bliver overfølsom. Det her filter er defekt. Det er gået i stykker. Nu kommer der myrjader signaler op fra kroppen til hjernen. Det er konstent alarm op i hjernen. Nu gør det pludselig om de musklerne hjertetslå hurtigt, maven fungerer ikke rigtigt. Men alarmen går også den anden vej. Hjernen har fået svært ved et styrkroppen. Kroppen har sagt fra. Vi kan få diari, onenød eller nogle kan enda få lammelser. Den krop, som normalt bare skulle fungere, sliver nu elvårs opmærksomhed. Kroppen har sagt fra. Men så vil nogen spørge, at hvis det er filtet, den er gelt med, hvorfor kan lagen så ikke se det her af filteret i at gå i stykker? Det skyldes, at modellen her er en meget krog for enkling af virkeligheden. Der er ikke tale om et fysisk filter op i hjernen, som man kan se om det er gået i stykker, men om et meget kompliceret sammspil af mange forskellige områder i hjernen, som vi knappt nok helt har forstået. Jeg synes alligevel, at figuren her er rigtig god at huske, fordi den hjælper til at forstå, hvordan man kan have så mange fysiske symptomer, uden at der er noget galt ude i organerne, for eksempel med hjertet. Bildet er også en rigtig god eller modellen, jeg lige visste, er også en god mode, at kunne forstå, hvilke behandlinger der virker, hvem man skal med funksaliser, og hvilke der ingen effekt har. Vi ved med stor sikkerhed, at der er 3 ting, der hjælper. Det er fysisk træning, kondiuterapi, og endelig medicin, der påvirker hjernen. Det vil jeg komme tilbage til at tale mere i detaljer om. Endelig er der også en række ting, som ikke hjælper. Det er medicin, der påvirker de steder i kroppen, eller de organer, hvor man oplever symptomerne, for eksempel medicin for maven, sygehemmene, eller medicin for musklerne, muskelauslappende medicin. Det har oftest ingen effekt. Det samme gælder operationer, hvor man fjerner en gældeblære, eller hvor man gør ryggen stiv. Det er en rigtig dårlig idé, hvad funksaliser, og man skal gå langt uden om disse behandlinger. Det er også ud til, at passive behandlinger, som for eksempel massage, som kan give kortvarig lindring, ikke er en rigtig god idé på lang sikt, fordi de oftest ikke har en længerevarende effekt. Passive behandlinger er behandlinger, hvor andre gør noget ved min krop, når jeg ikke selv gør, ligesom ved fysisk træning. Og endelig, det har vi været inde på, så er det en rigtig dårlig idé, at blive ved med at forfølge, og tilsøgelser til at finde årsagen, til symptomerne. Vi ved, at det kan forvære den funksalidelse, og kan medføre yderligere funktionstab. Fysisk træning. Målet med den fysiske træning, ved funksalidelser er, at kroppen genvinder sin udhållenhed, og igen kommer i en sund form. Rigtig mange mennesker med funksalidelser, har tabt en stor del af deres fysiske styrke, som de havde før de blev syg. Målet er, at man går meget langsamt frem, et træning af gangen, for at komme på et det tidligere niveau, eller måske et lære niveau. Træning skal gøres langsomt, men konsekvent. Det er rigtig svært for mange, som gerne hurtigt vil der tilbage, hvor de har været før de blev syg, har svært ved at acceptere, at deres funktionsniveau, er så lavt, og derfor tager for stor skridt. Men når man tager for stor skridt ved den fysiske træning, når man udfordrer sig for meget, så overbelaster man den syge krop, og det giver bagslag. Man får flere symptomer. Den krop, der i forvejen i alarmberedskab, kommer endnu med i alarmberedskab, og man får det dårligere. Det har endnu et problem, som er, at det giver en oplevelse af, at kroppenslætikken kan optraines. Nogle udvikler forstillinger om, at det rent faktisk er farligt at træne. Og det kan man godt forstå, når man har så nogle tanker. Så er det svært ved et bevare motivation. De fleste mansker med funktionsniveau har derfor brug for professionels hjælp til at få det rette tempo og de rette øvelser. Det kan være ens egen læge, det kan være en dygtig fysiotapoint. Når man går stille og roligt frem, er der nemlig ikke noget, at være bange for. Selvom man kort vejt måske kan opleve forværing af symptomerne, så styrker man i den lange bane og efterhånden vil de fleste os opleve, at de har pauser fra de scenerende fysiksymptomer. Baggrunden for det er, at den fysiske træning reducerer hjernens alarmtillstand og ører den fysiske valvære. Kognitive therapy handler om den måde mennesker, tænker om sig selv og deres situation. Rigtig mange mennesker med funksalidelse har udviklet uhensismesige tanker om sig selv og om deres sygdom. Det kan være, som vi lever ind på, tanker om, at kroppen er skrøblig, at den ikke kan holde til eller mini-davl-dags belastninger. Men det kan også være tanker om, at symptomerne er helt uforciligt og slet ikke kan kontrolleres. Der er også nogle negative tanker, har jeg skrevet her og problemet er, at de tanker efterhånden kan blive helt automatiseret. Det vil sige, at man egentlig er bevidst mere om, at man har dem. Det kan være tanker, som av. Det stopper vel aldrig, når man får smerter. Louise kan tænke, der må være noget alvorlig galt med min mave, så ni har så ondt at ha' de her diariere. Jeg kan ikke klare det mere, indtil de hjælper. Vi ved fra forskningen, at sådanne tanker forværer den funktionalidelse, for de forhindrer os, at reagere hensismæssigt på de fysiske symptomer. De lammer os og gøres håbløse. Kondiotherapie handler os om et bryde disse tankemønstre. Umebæret lyder det meget nemt og alle tænker, det kan man jeg bare gøre, men i praksis er det oftest hårdt arbejde. Og det hænger sammen med, at de fleste af sådanne tanker er vi ikke særlig bevidste om. De er som sagt blødt automatiske. Det er bare den måde, man opfatter sig selv og sin sygdom på, og det reflekterer man oftest ikke særligt meget over. Man skal udvikle alternative tanker og det kunne være tanker som jeg ved, det går over. Lane sagde, at min mave ikke fejler noget. Den er grundigt undersøgt. Jeg har ikke brug for nye undersøgelser. Det kunne også være en tanke, som når Louise opdagede, det bliver faktisk altid værre når jeg er vred. Jeg må heller tale ud med min kæreste. Her kan man se, hvor den alternative tanke direkte kan føre til en henling, som så også kan hjælpe at løse en situation. Så er der medicinsk behandling. Det var den tredje behandlingsmetode, der hjælper mennesker, hvad funktion lyder sig. Og her er det to typer medicin, der er medicin mod depression, og medicin som oprindelig er udviklet som hjælper. Bække typer medicin virker i jernen, og det er bevist, at de mennesker smerte og andre fysiske symptomer vil funktion lyde sig. Det har ikke til dag udviklet egentlig medicin helt målrettet funktion tilstand. Når vi taler om medicinsk behandling, så er det for mig meget vigtigt, at understreje, at langt fra alle mennesker med funktion lyder sig, har brug for medicinsk behandling. Mange med latter funktion lyder sig, og hun klarer sig uden medicin. Det skal man tale med sin læge om, om det er nødvendigt og en god ide, at man starter på medicinsk behandling. Så skylder jeg resten af Luise's historie. Jeg har talet om, hvad der kan hjælpe, men hvor den gik det med hende? Luise, hun kom i et behandlingsforløb på en speciel afdelning, hvor hun blev andet, blev behandlet med kondtioterapi. Her lært hun at skrive symptomdavborg, hvor hun registrerede hendes fysiske og fandt ud af, hvornår de særlig bliver vejre og forstærket. Og hun fandt to hovedproblemer, som hun så kunne begynde at arbejde med. Det ene hun fandt ud af var, at hun var altfor ambitiøs i sit studio. Hun havde endnu blevet syg ofte arbejdet langt ud på natten og stort set ikke lavet andet en arbejde. Hun havde simpelthen overbelastet sig. Det andet område hun fandt ud af, at hun havde det rigtig svært med sin mor, det visste hun sådan set godt i forvejen, men hun visste ikke nu, hvor den det hanges sammen med hendes majosmærtere. Moren havde et misbrugsproblem og de havde et meget kompliseret forhold, men alligevel alt for meget kontakt og lyset havde svært ved at bevage sig i det default. Hun begyndte sammen med sine behandler at ændre sin måde, at tænke og handle på. Hun begyndte også at motionere igen, lige så stille, for de hun havde meget levt funktionsniveau på det tidspunkt. Hun startede behandlingen og endelig så accepterede hun at få medicin mod depression for sine fysiske symptomer. Luise fik det bedre. Vi fik et prøv fra Luise ca. et år efter behandlingen var afsluttet, hvor hun skrev at hun faktisk kunne huske, hvor hun sidste havde haft det så godt, både fysisk og psykisk. Hun var meget taknemmelig for den behandling hun havde fået, men det der faktisk slår også og derfor har jeg taget det med det var at hun undrede sig meget over hvorfor hun ikke selv havde fundet ud af de sammenhængene hun blev opmærksom på i behandlingen. Hun skrev, jeg forstod først samspil mellem maven og sygen under min behandling. Før i tiden, havde det været to adskilde aspekter. Luise var en ung og velbegavt kvinde. Hun visste godt, at der er en sammenhængen mellem sjæl og krop. Så det var ikke fordi hun manglede noget viden, men hun havde svært ved at anvide den viden på sig selv. Det var det hun lærte i behandlingen. Dermed kommer jeg til slut af den her forlæsning. Det er tre ting, der hjælper mennesker med funksalødelser. Det er fysisk træning, kognitivt terapi, og medicinsk behandling. Hvis du kender nogen med en funksalødelse eller du måske selv er ramt, så husk, det er for tidligt at give op. Og oftest kender gøres mere. De fleste mennesker med funksalødelser kan få det bedre med disse behandlinger.