 Bon dia, bon dia a tothom. Volia començar agraint la vostra presència, els que esteu amb presència avui a l'auditori i també els que ho esteu seguint virtualment en remot. Per tant, doncs volia agrair la vostra presència en aquest claustre extraordinari, convocat per reflexionar i debatre sobre el paper de la nostra universitat en el respecte a la defensa i la promoció de la llibertat d'expressió a la Pompeu Fabra. En aquesta intervenció inicial m'agradaria explicar essencialment per què fem aquest claustre extraordinari i la conveniència de la declaració que submetem a votació. De tota manera, abans em referiré els comunicats que vam emetre els passats 30 de desembre i 4 de gener. Tot i que aquest claustre va més enllà i vol compartir una proposta consensuada de cara al futur, no voldria obviar el context que l'impulsa. Permetem-ho, sisplau, que ho exposi tot seguit. Per entendre bé el tipus d'exposició que faré i el que diré, m'agradaria referir-me amb un article que vaig publicar en el punt avui, el 14 de novembre de 2021. En aquest article parlava del lideratge humil. Era el títol que té l'article, el lideratge humil. I de l'article entrec unes quantes frases, les llegeixo tal com ho diuen a l'article, diu que la arrogància fa que molts líders es vegin a sí mateixos com persones superiors a les altres. Una situació que es repeteix en freqüència és la de persones que són bones professionals, però que quan accedeixen a un càrrec que comporta un poder es transformen, obliden els seus orígens i deixen d'escoltar, de prendre trucades telefòniques, de contestar missatges, de col·laboradors o de clients, obliden la importància de cuidar les persones. Són actituds arrogants i de supervia excessiva que tard o d'hora passen factura. Això es veu agregut quan el líder o la líder es rodeja de doladors que li fan perdre la noció de la realitat. Sense dubte, sexejades importants com la crisi financera global del 2008 i la crisi econòmica i sanitària provocada per la Covid-19 han afavorit que les persones s'adonin que cal ser més humils. La humilitat implica rebaixar la pròpia estima davant dels altres, ser humil implica reconèixer els propis defectes o errors. La persona humil valora els altres i està més oberta a les noves idees i sugeriments. La humilitat també va acompanyada d'una actitud que veu el lideratge com un servei als altres i la millora de les persones. Arribats aquí, segueixo llegint l'article, ens podem preguntar com podem aplicar la humilitat. Hi ha moltes vies que poden ajudar. Per començar cal ser amables, apreciar i agrair tota l'ajuda que rebem. També podem demanar companys i clients que ens facin sugeriments de millora, a continuació cal escoltar, fer sugeriments que ens facin quan siguin recomanables fer-ho i agrair-ho. L'article segueix. Volia fer aquesta referència, perquè el millor que diré ara algú no ho entendrà. Vol dir que em marca bé, perquè coneixeu una miqueta més el que penso, d'aquests temes i per tant per això he fet aquesta contextualització. Bé, parlaré primer del comunicat del 30 de desembre de 2021, després parlaré del comunicat del 4 de gener, a continuació parlaré de per què fem aquest claustre extraordinari i finalment em referiré al contingut de la declaració. Aquests són els punts que tractaré. Aleshores, sobre el comunicat del 30 de desembre, la direcció de l'OPF, en aquí aprofito per aclarir, direcció, en el comunicat parlava de la direcció, en aquest comunicat direcció vol dir a dir l'executiva, que l'executiva són les 12 persones, que de més del rector hi ha les visarrectores, els visarrectors, el gerent i la cap de gabinet. La direcció són aquestes 12 persones. La direcció de l'OPF va reaccionar a un tuit a més pel professor Héctor Lopetofi amb un comunicat on s'esmentava la possibilitat de contrastar el missatge de Twitter amb els principis del codi ètic de l'OPF. Aprofito per recordar que el codi ètic no té capacitat sancionadora. I era contrastar amb els principis del codi ètic de l'OPF per si calia derivar-ne accions com s'ha fet en altres situacions similars a petició de membres de la comunitat. En aquí també volia referir-me al tema de les pressions. Si hi ha hagut pressions, si no hi ha hagut, he estat mirant el diccionari Pompeu Fabra que vol dir pressió. Llavors jo diria que pressió des que faig de rector, però abans s'ha de negar i des que tal, de pressió. Si entrem en pressió com a persones que intenten que et fan sugeriments, escolta, s'haurien de fer això, o que intentin influir en decisions, doncs pressions de la comunitat amb qualsevol decisió de les que, fins ara des que faig de rector, amb qualsevol decisió de les que he anat prenent, persones de la comunitat, que et fan sugeriments, que et diuen com ho veuen, escolta, m'han dit que vols fer això, ja ho veig d'aquesta altra manera. Per tant, jo el que diria és que el que s'ha interpretat com unes pressions inacceptables, per mi és el que és la normalitat de fer, en aquest cas, de rector de la universitat, però em passava el mateix quan feia de Degam, em passava el mateix quan feia fa molts anys de cap d'estudis, de coordinador dels Erasmus, és a dir, que és l'habitual. Per tant, per mi el que va passar a partir del tuit i de tot no és un tema extraordinari, és un tema normal de la vida de la universitat que persones de la comunitat van fer, sugeriments, opinions, transmetre missatges del que creien que s'havia de fer. Per tant, crec que és un tema absolutament normal i ho dic també per animar a tothom en el futur, perquè després en parlaré que qui tingui sugeriments, perquè de més ho estic dient sempre, que qui tingui sugeriments sobre com millorar el que fem a la universitat, doncs que ens ho vagi dient sempre, que no passés que alguna persona digui, doncs a partir d'ara ja no ho faré sugeriments. Abans de fer el comunicat, abans de metre, prèviament vaig tenir una conversa amb el professor Héctor López Bofi i li vaig deixar clar que no s'obriria cap expedient. Aquest és un tema que hi també, amb alguns mitjans de comunicació, entrevistes i això, doncs ell mateix també ho ha dit, que jo li vaig trucar per dir-li això. Amb el professor López Bofi hem tingut moltes converses, àrees converses durant aquestes setmanes, ahir mateix també em vaig tindre una, i aleshores aquest tema el volia deixar molt clar. Per tant, el tema de que no s'obriria cap expedient, malauradament aquest és un punt que no s'ha interpretat així per part de diverses persones de dins i fora de la comunitat i també per part d'alguns mitjans digitals. És a dir, és un tema que mai s'ha plantejat cap tipus d'acció disciplinària, mai no s'ha plantejat, però en canvi hi ha hagut qui ha interpretat que sí que es volien emprendre accions. Doncs aquí, evidentment, aquest tema no ha estat així en cap moment. Soc dels que creuen que quan un missatge no s'entén bé és molt possible que el problema estigui en el missatge i no en el receptor. Ens dediquem a la docència, sabem que hi ha la persona, el docent, el missatge i el receptor, que és l'estudiant. Hi ha persones que pensen que quan una classe no s'entén bé la culpa és de l'estudiant. Ho tinc escrit amb molts treballs que molt possiblement quan el missatge no s'entén, el problema està en el receptor. Perdó, en la misó. Per això l'amento profundament i ho dic amb tota la vehemència, l'amento profundament el malestar que ha creat aquest comunicat en algunes persones. Ho dic també en nom de l'equip de direcció, tot i que va ser fruit d'un procés d'intercanvi d'opinions amb els companys i companys de l'executiva i que tenia la millor intenció de ser sensible el comunicat amb la visió plural de la nostra comunitat per descomptat assumeixo la rada i demano disculpes. Assumeixo la rada i demano disculpes. Crec que aquest esdeveniment ens ha proporcionat una oportunitat d'aprenentatge que no desaprofitaré ni jo ni l'equip de direcció. Admetre haver provocat aquesta situació es pot entendre com una feblesa, per això he fet abans un preàmbul explicant com entenc el lideratge, hi ha qui ho pot entendre com una feblesa, però personalment ho entenc com una obertura del cor, que la meva opinió expressa que es valora més la comunitat que un mateix i que es dona la màxima rellevància a la voluntat de servir. Sobre el comunicat el 4 de gener de 2022. Per deixar clar el posicionament d'aquesta universitat, el 4 de gener, comuniquem la convocatòria del claus extraordinari i insistim que no s'obria cap expedient el professor López Boffill. Jo, en la primera conversa, abans de metre el comunicat, i ell també ho ha dit en algun mitjà, jo li vaig dir, aquest tema per tu acabarà amb rei. No passarà rei. El que hem de fer, precisament el que estem fent amb aquesta proposta de posicionament, és l'acció que creiem que es deriva d'aquest contrast amb el codi ètic. Estava parlant del professor López Boffill i aprofito per deixar pal·les el meu agraïment cap a ell que s'ha mostrat comprensiu i compromès amb la universitat. Comprensiu i compromès amb la universitat i podia haver tret punta de tot aquest tema. S'ha mostrat comprensiu i compromès i per això li agraeixo i vull fer pal·les aquest agraïment cap a ell. Ell mateix va declarar per diversos mitjans que a la conversa a mi ja li vaig avançar que no s'obriria cap expedient. Aprofito també per agrair a la comunitat de l'OPF per la seva actuació en relació amb aquest tema. He rebut molts missatges de suport, però també agraeixo les queixes i crítiques que han arribat, essencialment a les xarxes socials i a algunes publicacions digitals. Fa molts anys que estic convençut que una queixa és un regal que permet millorar. I, de fet, aquí agraeixo, a vegades les persones que lideren organitzacions tenen el que se'n diu el mal d'altura. Per perindre el mal d'altura és molt important escoltar, acceptar queixes, a mi a vegades hi ha persones que diuen que no vull que tu prenguis malament, jo no ho prengueix malament, si et queixes d'algú el que hem de mirar és com veure què està passant i com ho solucionem. Passo al següent punt. Per què fem aquest claustre extraordinari? Aquesta trobada extraordinària vaig estar mirant en els darrers 20 anys, no des dels inicis de la Pompeu Fabra, però en els darrers 20 anys hi ha hagut 7 claustres extraordinaris. Aquesta trobada extraordinària vol evidenciar el claustre com a màxim organ de representació de la nostra comunitat i el debat al Sí de la Universitat. Amb la convocatòria del claustre portem el debat a l'UPF i els centrem en l'àmbit que ens ocupa, lluny de discussions externes i adicionals. Quan el tercer o quart dia del comunicat, sobretot en el món digital les xarxes, hi havia un incendi important, el que vaig pensar és el que hem de fer és agafar tot això i portar-ho a l'UPF i discutir-ho, presentar-ho i donar explicacions que és el que estic intentant fer, el màxim organ de representació de la Universitat, que és el claustre que estem avui reunits. D'aquesta manera promovem la reflexió i el diàleg al Sí de la nostra comunitat, un aspecte essencial per a una institució universitària. Una declaració com la que es presenta avui es podia haver aprovat el Consell de Govern. Però crec que en el moment actual el claustre és l'òrgan més adient. Entrada als motius perquè el claustre universitari, com deia, és el màxim organ de representació de la comunitat universitària. Jo ho diu a l'article 43 dels Estatuts de la Pompeu Fabra, que diu, el claustre li correspon debatre aquells assuntes que afectin la comunitat universitària i li correspon, formular recomanacions, propostes i declaracions institucionals i debatre aquells assuntes que li siguin plantejats pel rector o rectora o pel Consell de Govern. També penso que el fet de portar aquest tema al claustre i demanar sugeriment sobre la declaració està contribuint a enforir la comunitat i a incloure la pluralitat que la conforma. N'estic convençut que el temps ho confirmarà. I passo al darrer punt, que serà una mica més extens, que és sobre el contingut de la declaració. La declaració comença recordant que la llibertat d'expressió és un dels fonaments de qualsevol societat democràtica i una condició primordial pel seu progrés i pel desenvolupament de les persones. I la universitat, com a institució social, s'ha sent interpelada per aspectes que de passen l'activitat acadèmica i és a gent actiu en els processos de transformació cívica. Per això, la Universitat Pompéu Fabra manté el compromís ferm de garantir un entorn on es puguin expressar i escoltar opinions i idees diverses fins i tot aquelles que puguin resultar controvertides. La Universitat protegirà, protegeix, de la manera més àmplia possible, l'exercici del dret de la llibertat d'expressió i la llibertat acadèmica. I el mateix temps recorda els límits. Aquest és un tema que també, amb aquesta feina que hem fet en les darreres setmanes, analitzant, estudiant tot el tema de la llibertat d'expressió, també hi ha límits. I a que aquesta protecció de la llibertat d'expressió i la llibertat acadèmica ha de ser compatible amb el deure, de ser responsable i amb el respecte als drets d'altri, en línia amb la visió del Tribunal Europeu dels Drets Humans. Per això, en la creació, fa referència el que és el Tribunal Europeu dels Drets Humans. Aquest compromís implica a tota la comunitat. I, finalment, el comunicat recorda el paper del codi ètic, que inclou la Comissió d'Integritat, que, a més, informarà de l'aplicació del que tingui a veure amb el respecte a defensa i promoció de la llibertat d'expressió. El fet que tingui jo aquesta sessió extraordinària del claustre i que puguem disposar d'un acord amb consens àmpli, si s'acaba aprovant, sobre la llibertat d'expressió pot suposar diverses avantatges, entre els quals han d'estaco 4. Primer, avantatges de si avui aprovem aquesta declaració que es portarà a votació. Primer, cal recordar l'article 72f dels Estatuts de l'UPF, el qual fa referència expressament a la llibertat d'expressió en els termes següents. Són drets dels membres de la Comunitat Universitària disposada als mitjans que facin possible la llibertat d'expressió dins de les disponibilitats de la universitat. Amb la declaració concretem als mitjans pel respecte de defensa i promoció de la llibertat d'expressió entre daltes amb la referència al codi ètic i a la necessitat d'informar de la seva aplicació. Segona avantatge, que crec que hi ha, confluïm amb les pràctiques de les millors universitats del món. Moltes persones potser pensen que qualsevol debat sobre la llibertat d'expressió és necessari o obsolet, perquè va dessoir amb una institució educativa. Però no pel fet d'estar implícit, deixa de ser important la seva declaració expressa. No som les uniques persones que pensem això. Hem consultat que fa les millors universitats del món. Per si algú té dubtes de si convé amb una universitat tindre un tipus de posicionament com el que vull portem a votació sobre la llibertat d'expressió us proposo que busqueu a internet i poseu Fridom of the speech i poseu la universitat que per vosaltres sigui una universitat de referència, ho hem fet amb Harvard, amb la de california, l'MIT, Stanford, Princeton, Yale, Chicago, altres d'Europa, Oxford, i altres d'altres continents, Sydney, per exemple. I si poseu Fridom of the speech i la universitat voleu que tenen un posicionament dins de les seves normatives que és més o menys el que portem avui a votació. Ens hem inspirat en llegint de moltes i hem intentat fer-ne una que encaixi amb el que és a l'esperit de la Pompeu Fabra. Per tant, hem comprovat que totes elles tenen un posicionament clar sobre la llibertat d'expressió que forma part dels seus documents de referència, m'estic referint a aquestes universitats en què normalment mirem per veure les millors pràctiques i, per tant, està amb la línia de la declaració que es porta a la votació a la sessió d'avui. Anant més enllà de la pròpia declaració d'avui, fins i tot hi ha universitats que tenen centres de recerca sobre la llibertat d'expressió. És el cas, per exemple, de la Universitat de California. La pròpia xarxa autòpia molt properament organitza un esdeveniment sobre la llibertat d'expressió. És un tema que és objecte de debat, de les informatives universitàries tipus la que avui portem a votació. Tercer avantatge. Ens alineem amb els estàndards més avançats de la definició de llibertat d'expressió. El document conté una referència al Tribunal Europeu dels Drets Humans i alguns dels punts es basen en la seva doctrina, especialment pel que fa als límits que puguin existir en aquesta matèria. Els límits els referim a la doctrina del Tribunal Europeu de Drets Humans. I també, en la declaració, hi ha alguns exemples de què vol dir què vol dir aquests límits. I, quart, establim una guia d'actuació de cara a situacions futures. En els drets temps, també vol dir dir que s'han plantejat en els drets mesos, recordo bastants casos, en tinc algun sobre la taula, arribats en les darreres setmanes també, de persones que ens envien missatges o que diuen que hauríem de fer o que no hauríem de fer, de temes relacionats amb la llibertat d'expressió, d'altres a la meva matres orientacions, a matres característiques. I, per tant, està clar que a la nostra comunitat hi ha visions divergents i aquí afegiria també per part de juristes experts. Tenim a la Universitat juristes molt experts i, davant d'un mateix tema, juristes experts que ens diuen una cosa o una altra. Per tant, visions divergents sobre el que cal fer si és que s'ha de fer alguna cosa. Si s'aprova aquest posicionament del claustre, s'està aprovant també un marc de consens que no evitarà òptiques diverses i enriquidores, però permetràs tenir el diàleg a partir d'una mínima base comuna. Quan deia que en aquest posicionament s'estableix una guia d'actuació clara de cara a situacions futures, diria, presents i futures, i, per exemple, en aquest tipus de posicionament, un altres el que veiem molt clar és que el que hem de fer amb el primer comunicat el de 30 de desembre és retirar-lo. Acabo. Per motius com els esmentats, considero que és oportun que el claustre pugui decidir si dona suport a aquesta declaració. Abans de passar a uns agraïments finals, m'agradaria resumir, sabeu que sempre que parlo, doncs acostumo posar uns quants punts, m'agradaria, dius, 10 punts, que m'agradaria, voldria que quedessin molt clars de la intervenció que he fet. Primer, mai s'ha plantejat accions sancionadores en relació amb el tema que ens ocupa, mai. I també aprofito per dir, ja ho he dit, que durant tot el procés he estat amb contacte subintejat amb el professor López Guafill. Segon, he reconegut la rada comunicativa i he demanat disculpes a la comunitat. Algú ho podia haver dit, això ho podia haver fet el dia 5er. Jo ho volia fer en el claustre amb el màxim organ de representació de la universitat. Ho volia fer aquí i amb vosaltres. I tant com us he dit, jo volia que el debat es fes a la universitat i que estiguéssim al marge de debats que no eren, crec, en alguns casos no eren ben bé el tema que ens ocupa. Tercer missatge. Aquest tema, crec que és, per mi, una gran oportunitat d'aprenentatge i una lliçó que no desaprofitaré. Quart missatge també ho he dit. Una queixa és un regal. I aprofito per dir, de cara al futur, que tothom que tingui sugeriments, queixes, quasi cada vegada que parlo ho dic, que tingui alguna idea, sugeriment, queixa, proposta, sobretot que ens la faci arribar. 5. Retirarem el primer comunicat. 6. Necessitat d'un acord avalat pel claustre, que és el màxim orga de representació. 7. La proposta que portem és un acord per confluir en les millors pràctiques internacionals. 8. Amb aquesta proposta d'acord, ens alineem amb els estàndards més avançats. I més referit al Tribunal Europeu dels Rets Humans. 9. Amb aquesta acord que portem, creiem que és una guia d'actuació de cara a situacions actuals i futures. I 10. També ho he dit en varias ocasions, ho repeteixo, voldria expressar l'agraïment per la comprensió i el compromís de la Comunitat UPF, i això fa referència tant als missatges de suport, com als sugeriments. Bé, acabo. Aprofito per agrair també les diverses persones que des que el document que avui portem a votació es va posar a disposició pública han fet sugeriments que han permès arribar a la versió que portem a votació. Són moltes i voldria reconèixer públicament les vostres aportacions. Moltes gràcies.