 Jeg skal fortælle noget om genetisk forbedring, og de teknikker, som jeg vil snakke om, det er nogle metoder, som man kan overveje og bruge til at påvirke ting som hukommelse, angst, intelligens, vækst, fede med hård tab, sexuell adfærd og allergi. Så jeg vil prøve at give nogle eksempler på, hvordan man kan forestille sig, at metoderne kan bruges til at påvirke sådan nogle ting. Og jeg vil også prøve at give en opdatering, hvor lang man er inde for at bruge teknologien, det vil sige at bruge gentherapi, til at forsøge med mennesker. Så vi består af celler, ligesom andre dyrearder, ligesom planter. Det er det, der er vist på det her billede. Der er tegnet en celle med en cellekærne inde i midten, og der er afmassen, som består af kromosomer. Mennesket har 46 kromosomer. Hvert kromosom består af en lang DNA-streng, som altså er vores afmasse. I DNA-strengen, der er der en slags enheder eller buksdager, kan man kalde det. Det er nogle molekyler, som vi kalder for nuklevetider. Der er cirka 6 milliarder buksdager i menneskes afmasse, og det er rækkefølgende af buksdager, som afgør hvilken funktion, som DNA det nu har. Man har bestemt rækkefølgende af de her buksdager i de første mennesker, og udviklingen inde for at segmentere, som vi kalder det, og bestemmer, at den her rækkefølgende går rigtig stærkt. Man har igennem afskilligt overvejt, om man nu kunne bruge den viden, man har om afmassen, til sygdomsbehandling. Man kan for eksempel bruge DNA- eller genesmateriale, som lagemiller. Gentherapi startede i 1990, og man plejer at definere gentherapi som sygdomsbehandling ved hjælp af genoverførsel. Her er et billede af de to første børn, som fik gentherapi, de to piger nederst i billedet. De hedder asiacinti. De blev behandlet med gentherapi i 1990. De har en aflig sygdom, som gør, at deres immunsystem ikke fungerer en immundefekt. Man visste, hvad det var for gen som har defekt. Det hedder ADA. Der tog man altså ADA-gen og overførte det til børnene med henvik på, og se, om man kunne gøre den raske. Man gjorde det på den måde, at man tog celler ud fra børnene. Det var hvide blodelæmmer eller lymphosyter. Så overførte man generne ved hjælp af en biosbaseret metode til cellerne i laboratorium, og så overførte man cellerne tilbage igen i børnene. Børnene blev raske, men der har siden hende været diskussion af, om grunden til, at det gåede børnene godt, og det var fordi de fik gentherapi eller fordi de også fik en anden behandling. Men det var i hvert fald starten på gentherapi for cirka 20 år siden. Det var min gamle chef, der er til at højre i billedet Michael Blase, som stod bag de første forsøge, som blev udført over i USA i Washington, DC. Man har siden hende lavet rigtig mange forskellige forsøger med gentherapi i mange forskellige lande også i Danmark, og man har prøvet en lang række forskellige metoder. Her er billedet, som viser nogle af de metoder, som vi kan kalde for X vivo gentherapi, Det går ud på, at man tager celler fra patienter ud af patienten. Man har cellerne gået i laboratoriet, og så genmodificerer man cellerne i laboratoriet, og overfører cellerne tilbage igen. Det venstre i billedet har man et eksempel, hvor man tager hovedceller fra en patient. Man dyrker hovedceller i laboratoriet, men genmodificerer cellerne der, og så putter man cellerne tilbage igen i patienten. Det kan også være celler fra blodet eller fra knovelemaren, hvor der er mange stamceller, som man genmodificerer i laboratoriet. De metoder kalder man altså X vivo gentherapi. Andre metoder til gentherapi kalder vi ind vivo metoder. Der overfører man det genelsmateriale direkte til patienter. Man kan for simpelthen bare tage rent DNA, og enigiserer det, sprøjer det ind i for simpelthen muskler på et par patienter. Man kan tage DNA på DNA ind i libozomer, nogle fedt partikler, som der er vist til venstre der i billedet, og så kan man så sprøje det libozomer ind eller forstøve dem at få patienter til at inhalere generen. Der har man prøvet ved en sygdom, som hedder sygstis fibrose, hvor man gerne vil have generen i luftvejene. Man kan tage genere, og så kan man putte dem ind i en slags viruspartikler. Det er nogle inaktive viruspartikler, hvor man erstatter de fleste af virusens egne genere, med de genere man gerne vil overføre, og så kan man så indisere eller sprøje det genelsmateriale i viruspartikler ind i patienter. Det har man prøvet til forskellige formål. Og endelig neders til højere billedet har man vist en rundt stykke DNA. Det er den form, som vi bruger, når vi arbejder mest med genere. Det hedder pladsmider. Der kan man tage pladsmider, så kan man skyde pladsmide DNA ind i patienter ved hjælp af den gen pistol ind, som er vist der på billedet. Så man har prøvet at bruge genetapi på mange forskellige måder. Man troede i starten for cirka 20 år siden genetapi, det var en revolutionerende ny behandling, som kunne bruges til en hel masse ting, men siden har der været rigtig mange skuffelser. Men der har også været nogle lyspunkter, som vi har prøvet at komme ind på. De fleste patienter, som har været behandlet, det er mere end 30.000 patienter, de har haft kraftsygdomme. Så har det været patienter med infektionssygdomme, som HEV. Man har prøvet at bruge genetapi til de såkaldt monogene aflæssygdomme, det er de klassiske aflæssygdomme, hvor fejligt genetapi giver sygdomme. Og så har man også prøvet genetapi, det gør man også stadig ved andre sygdomme, for eksempel af nedsat blådeforsyning. Generelt har der været en hel masse skuffelser indenfor genetapi, de sidste 20 år, men der har også været at komme nogle lovende resultater. Her har jeg vist eksempler på tre projekter, som har vist gode effekter, og som har blivet en offelgjort her fornydeligt. I 2009 blev det offelgjort i New England Journal of Medicine, at man havde behandlet børn i Italien med den samme sygdomme, som jeg startede med for 20 år siden, nemlig børn med ADA-mangel, altså den her immunel effekt. Det var et forsøg, som blev lavet nede i Italien, man behandlede 10 børn, og 9 af dem har fået det bedre. ADA-mangel, den sygdomme kan behandles med knovlemars-transplantation med god effekt. Hvis man ikke har en egne donor, så har man dårlig pronose, og det er der, man har prøvet at se, om man kunne bruge genetapi, og det var altså gode godt i 9 ude af 10 tilfælde. Man har haft gode resultater ved den her aflige ønsydom, der hedder LCA, leperskongenite amorose, en sjældent, aflige ønsydom, hvor rettende og netthende den degenererer. Der har man behandlet patienter med den sygdomme, både i USA, i Philadelphia og i England, i London, og det ser rigtig låne ud især. Hvis man starter med behandling på unge patienter på børn, så har man set, at man i faktisk i nogen tilfælde kan forbedre syne med gen. Og først, man overfører generne til netthende ved at initiere genmateriale ind bag ved netthende. Og endelig så er der en sygdomme, der hedder ALD, reno leukodystofi. Man har haft gode succes ved. Det blev publiceret i Science, et fint tidskræft i 2009. Det er en sygdomme, der påvirker hjernen, men overfører det gener til celler fra knovlemaren, og man overfører celleren tilbage igen i patienterne, og nogle af cellerne fandt vej op i hjernen, og det kunne modvirke de forandringer hjernen, som man ellers ser med den her sygdomme. Så der er nogle lyspunkter, der er nogle eksempler på, at gentapi måske ser ud som, det alligevel kan bruges også på mennesker. I løbet af det sidste 20 år har der også været en række eller varlig problemer, hvor patienter direkte er døde på grund af gentapi. Der var for eksempel en sag, som man kalder for Jesse Gelsinger, i 1999, en ung mand på 18 år, og han døde på grund af gentapi. Han havde en aflige sygdomme, en stofgifte sygdomme, og man overfører det gener, som han ellers har at defekte til hans elever, ved hjælp af en virusbaseret metode, og hans emotysysteme reagerer udvendt kraftigt. Han fik betændelsesdirektioner i eleveren, og han døde fire dage efter, at han havde fået gentapi. Så det kan være farligt, og det fandt man ud af dengang i 1999. Des uden, så er der siden han skete det af nogle børn i Paris, og i London, de har udviklet lokemi. Det var børn med en anden form for aflig imodende effekt. Der skete der det, at de gener, man overfører det til cellerne, de sætter sig ind i nogle hellige steder i cellernes afmasse, og så er det, at man aktiverer nogle gener, som har noget at gøre med kraftutviklingen, og der er så fem børn ud af cirka 20, som har fået lokemi. Hvis børn ikke har fået gentapi, så har de haft en rigtig dårlig pronose. Men det er alligevel meget, meget alvorligt. En af drengene, som er blevet behandlet, er død af denne her syddom. I gennem de sidste 20 år, der sker en langt række teknologiske forbedringer. Teknikerne, metoderne til genoverførelsen, er blevet rigtig meget bedre. Man kan i dag opnå i dyreforsøg ekstremt effektive genoverførelsen. Derfor er det simpelthen nogle metoder, hvor man bare tager genmateriale i nogle viruspartikler, språder dem ind i blodet på mus. Man kan få genanteres at finde vej til alle 100% af muskelcellerne forskellige steder i musens grob. Det tror man måske, man kan bruge en gang i fremtiden til at behandle syddom som muskelsvind. Der findes metoder i dag til effektiv og specifik nedregulation af nogle af de gener. Vi har omkring 20.000 gener. Man kan hjælpe nogle særlige metoder, nedregulere bestemte gener, som kan have betydning for nogle sydomme. Man kan reparere gener. Man kan identificere mutationer i forskellige gener. Så findes der som metoder i dag, som nogle effektivitet kan gå ind specifikt og rette en fejl i en mutation, hvis man har det i stedet i armesten. Man arbejder med genpiller. Man har fået forsøgstyr til at spise generisk materiale. Når det sker, så bliver generne nedbrudt i marotarmkanalen. Man har så udviklet nogle komplexe, som kan beskytte den ad imod nedbrudning. Det ser ud som om, at nogle af generne er vej ind i cellerne i marotarmkanalen, og måske kan man ordentlig købe brugthed til sydommebehandling, så måske kommer genpiller engang i fremtiden. Der arbejdes med at overføre gener til huden. Bare ved at smøre genisk materiale lokal på, det har man også gjort i forsøgstyr, hvor man kan se, at hvis man gør det på særlige bestemte måder, så finder nogle af generne altså vej ind i hudsellerne. Og endelig kan man regulere generførelsen i dag. Man kan effektiv overføre gener til forsøgstyr, og så kan man også tænde at slukke for generne. Her er et eksempel, hvor man har prøvet at bruge e-progener, erytopoetin-gener, som regulerer hvor mange røde blodlemmer, vi har i blodet. Der kan man ret let måle, hvordan det nu går med genes aktivitet. I det her tilfælde har man overført e-progener til celler fra en mos, og man har gjort på en særlige måde, så når man taget DNA-sekvenser, altså områder DNA hen for en gener, så man kan tænde at slukke for gener, ved at man tilsætter bestemt stof til drækkeværende på forsøgstyr. Også kan man se, hvis man tilsætter stof, og så stiger hematokriten, det er hvor mange røde blodlemmer, vi har her, det stiger, så falder det igen, og så stiger det igen. Så man kan altså hjælpe de her metoder i dag, og regulere genaktiviteten i hvert fald i forsøgstyr. Det kan også selvfølgelig, at man blev nødt til at tale om, kan man misbruge teknologien til det, som man kan kalde for genetisk doping. Noget af det vildeste, man kunne forestille, det var, kan man bruge gene-manipulation til at påvirke noget som, for eksempel, intelligens. Og der vil heltidens sagt, intelligens, det er selvfølgelig ikke bare genetisk. Der er sikker flere gener, det spiller sammen til, hvor klogman er blevet, og der er miljøfaktor, og der er noget med opvæksten, så det ville være en EU, der tror, at man kunne påvirke sådan noget som intelligens ved gene-manipulation. Derfor var det også overrørst en 1999 kommende, der er en artikel i Nature, som sagde, man kunne lave a genetic enhancement genetisk forbedring af learning and memory, altså indlænger. Det var et forsøg på dyr, hvor man identificerede gene, som man tror, at han udgør, med hvordan som indlægning, det er genens visst aktivitet, aftaget efterhåndelsen, som normalt bliver ældre. Der tog man så genet og overførte det til nogle forsøgstyre, så den er genet, det var aktivt i hele perioden. Og så kigger man så på, hvor klogman er musene. Og der kan man så sige, at de her mus, som er genet modificeret, de havde forbedringer under til indlægninger og hukommelse. Så resultaternene, de tyder altså på, er genetisk forbedring af mentale og kognitiv funktioner, som intelligens og hukommelse i pande, det er muligt. Hvordan bruger man intelligens med mus? Så heller ikke helt let, men her er en af metoder, man kan bruge til at måle noget, som måske siger noget om intelligens. Man tager et bord med en mus, og musen får lov til at løge rundt. Der er en rundbold over til venstre, og der er en firekantet figure over til højre. Efter et stykke tid tager man musen over et nyt bord, hvor det er den samme rundbold, og så er der så en ny figure, en solænder, i det her tilfælde. Hvis musen så er særlig klog, så bruger den mere tid over ved solænderne. Og der kan man så se, her nederst på figuren, at de mus, som er genemanden, polerer, at de var lidt klogere end deres kontroller. Der har publiceret et fantastisk resultat, også fra forsøgstyr omkring angst. Det blev publiceret i nature i 2005, nogle forskere fra Kalifornien. De prøvede at studere nogle gener, som de menede har noget betydning for, hvor angste mus er. De brugte forskellige musestammer, laboratoriemos, der er nogle, som har meget stort ego, og så er der andre mos, som er lidt mere forsigtige, og lidt mere bange af sig, de krypper langs kanderne af et bord. Der fandt man nogle gener, som man menede har betydning for, det er det, man kalder for angst. Og så tog man så generne, de hedder Glyoxalase 1, og Glocativenreduktase 1, og overførte dem til mus. Og der kunne man se, det kunne man godt, og det konspirerede med, at musen blev mere eller mindre angste. Hvad med den sexuelle orientering, kan man påvikle det? Der er lavet fantastisk forsøg i et dyr, som hedder Vøvle eller Mosegris. Det blev publiceret i nature i 2004. Der fandt man et gener, som man menede, at have noget at gøre med den sexuelle orientering. Indenfor Mosegriser er det både monogame, Mosegriser og Polegame. Og der fandt man så et gen, som så ud som om måske kunne det have betydning for den her egenskab. Der tog man så generne, og så overførte man til Polegame, Mosegriser, og så fandt man så ud af, så blev det mere monogame. Det tyder på, at bare aktiviteten, at en gen kunne påvirke den her egenskab. Vi har selv arbejdet med noget lignende, hvor vi har brugt en metode som ser ud som, der kan påvirke væksten af mose. Vi arbejder med dvervmose. Med en særlig metode, vi sprøjer der store mængder DNA med vækstermogen gener ind i halevene på mose. Og så kan vi se, at de bliver større. Der i midten, der har vi en dvervmose, og til venstre er der en mose, som har fået gentepi, og over til højere er der en normale mose. Så bare ved en meget simpel metode til genoverførselse, så kan vi påvirke en egenskab som væksten. Så vi kan gøre dvervmose større. I hale mose, de bliver også let større end kontrollmose. Så der er forsøg, som tyder på ved forsøgstyret, at man kan påvirke egenskaber som hukommelse, angst, intelligens, vækst. Der er forsøg, som viser, at man kan påvirke tendensdeffede med. Man kan stimulere hård vækst, når der med måske forhænder hårdtab. Man kan påvirke den sexuelle adfærd. Der er forsøg, som viser, at man kan modvirke allergi i det mindste i genemannapolation. Så hvad skal man så mene om det? Det kan man for simpelthen spørge i det skruede om. Jeg har været medlemmer i det skruede i cirka 8 år, og de har taget stilling til genetepi før jeg kom med. I 1995 tog de stilling til brug af genetepi. De er udtaldte, at de mener, genetepi kan tage de brug i væsentlige tilfælde, men der skal sættes klare grænser for, hvad behandling skal bruges til. Det er såkaldte kroppceller, som ikke går i arv til de næste generationer. Endelig mener rådet også, at behandlingen kan bruges mod alvorlige sygdommen. Sammen det virker meget fornuftigt. På dense har det gået rigtig stærkt. Vi har altid sagt, det her med køls-elegentepi, det skal man holde sig fra. Det er uedeligt. Derfor er det også tæmne overrosten, der er allerede nogle amerikaner, som har gjort noget, som man kan kalde køls-elegentepi, hvor genern de går i arv til de kommende generationer. En artikel her fra 2001, hvor man har overført genern fra det, vi kalder fra mitochondren. Det er nogle særlige generne inden i cellen. Man har satt mitochondren fra en tredje person og overført dem til befrugte æg, og så har man så født nogle mennesker, nogle børn, som altså har armadsel fra tre personer. Det har man faktisk gået ind og ændret armadselen i kølsceller. Man har lavet en form for køls-elegentepi. Så udviklingen den går meget stærkt. Hvis det er det, som jeg har sagt, så vil jeg gerne sige, at genetepi, så ser det ud som at stå og se, at alle sygter om de kan behandles. I hvert fald i dyr. Men det er meget, meget svære at gøre det. Medicinsk udenhøjelse af teknikien, den er vanskelig med mennesker. Der er rapporteret nogle for, men alvorlige bevirkninger ved mennesker. Der har også været kommet nogle rapporter om succesfuld genetepi. I dyrforsøg der kan man polere langt række indskaber ved alvegen og manipulation, men man måske sige, at rutinemæssigt tekniker ligger langt ude i fremtiden. Så tak for nu.