 Da, bună ziua, eu sunt Marina Mironica, sunt membră a podcastului Contrasense despre care poate ați auzit, sau poate nu, dacă nu, acum este ocazia. Este un podcast care face episoade cu invitați pe teme sociologice sau legate de științele socio-humane. Ne puteți asculta peste tot pe unde se poate asculta podcasturi. Anul trecut am avut aceasta serie de discuții pe care organizam la Fabrica de Pensule, care, în consecința, al dus și la faptul că m-am ocupat, mai vreau să am mai bine deorganizat, și desbăterea Maraton de astăzi. Unii dintre voi probabil știți că ori să fie trei peneluri. Asta este primul la care l-am invitat să fie moderator pe Norbert Petrovici, care este sociolog și conferențial la Facultate de Sociologia de la Babesboi, și mai multe, cred că o să vă spună el și o să-și introducă vorbitoarele de astăzi. Salut! Îți avem senizația asta foarte glare. Am înțat-o când n-am venit, când mi-am întâlnit la 10 ani de liceu, s-au întâlnit la o toță ania, mă, zi, ai întâlnit că nu știu, foarte, așa. M-am dat să facem clar și o zona de formalitate în acest moment, să ne-ași prezentăm în seale, dar cu toate astea vom face, pentru că știm că suntem urmăriți și pe internet. Așa că o să vă rog o tură în lume și ceva despre voi. Salut, eu sunt Rărița. Să zic, am fost aici de la primii pașai fabricii, și mă văcut că sunt aici la întâlnirea de 10 ani. Sunt dintre colegii care apar la întâlnirea de 10 ani, care au avut multe schimbăru în viață și pară și apății. Nu au succes un colegi norcul. Corina Buccia. Eu sunt, dacă astea e întâlnirea de 10 ani de liceu, eu suntă la care a venit de la Crizviniță. Asta, o ce puțină asta, mai dreabă, asta e sentimentul, pentru că acum 10 ani eram... Mai dreabă așa la ramul, cum zice ca, un symbol de avocado care începe să dea un pic de verdeața așa. Am fost și eu de la începuturile fabricii, am fost managerul fabricii câți va ani, după care am avut uferite roluri mai concrete sau mai simbolice. Sunt mele cel cultural. Mă numesc Cristina Cudcan, și acum 7 ani, am venit la fazică de pensuri total din accidentul. Și atunci, acum 7 ani, am desfis galeria laterală, space, de acolo. Bună, eu sunt Cristina Bodnărescu, am venit în 2012, în fabrică din cauza sledge datoritelui mici. Bună, eu sunt King of Elements și am visat acest spațil împreună cu colegii încă de la început. Am spus de melile și, ca mă fii acum. Bună, sunt Mihi Braniște, manager cultural și curator de la început în proiect. Am avut parția la cele aș vise și, mă rog, de-a lungul anilor am fost împreună în conselui director, diverse funcții și comitete. Și mă lucru că suntem cu toți aici astăzi și putem să vorbim mai detașat și relaxat în spre acest moment dificil. 3.10 ani și v-ați alăturat în diferite momente ale cariere voastre ca lucrător culturale la proiectul fabriciunea la început. Aici e 2 ani, 2 ani, 3 ani, 4 ani. O să vreau, să vă rog, să vă rămintit sau să intras pe zumea de memorie. Vreau să vă gândiți care e acel un eveniment, nu un eveniment, o cecare un eveniment care va schimba nodul în care gândiți cultura arta și care o lega de fabrică, nu știu, incident, o întâlnire, un eveniment, o deschidere, o observație. Cea nimeni s-a schimbat între timpul, legat de cum vedeți artă și cultura prin fabrică? În momentul când am deschis în 2009, noi aveam un festival care se întâmpla de 3 ani de zile în diferite spații, din clusă, nimeni, festivalul de contact improvisation, contact improvisation, contact, era un festival de dance, un eveniment care strângeau mulțime de dansatori sau iubitori de dance în jurul acătora profesor-trainer din internațional care veneau la noi, și pentru mine, anul 2010, când a fost primul an în care am organizat acest festival la noi în fabrică, a fost ceva foarte aproape de miracol cu Marveni. Înainte de 2010, în diferite spații, eram în diferite locuri prin oraș și grupul festivalului care era de 60-70 de oameni, se întâlnia foarte rar, și când am ajuns în 2010, în același loc, în aceeași curte, am avut un bar improvisat, am avut mesă și se pregătea mâncarea prima dată aici la fața locului, a fost un sentiment al comunității care a fost foarte puternic pentru mine. Am simțit că faptul că am contribuit la construcția fabricii s-a materializat în, avea un festival excepțional din cauza acestui lucru, cu toate condițile au precare, nu era salagat, barul și eu nu știu dacă vă aduceți aminte cum arăta barul înainte de renovarea din 2012, parcă s-a unspreze. Deci am improvisat din OSEB un fel de bar ca să putem servi lumea cu mâncare, dar și am pus mocheta roșie care rămas în spațiu și după aceea trebuie să o aruncăm. De a ideea era că cu toate condițiile precare a fost al nostru și a fost un sentiment al comunității cu care merg mai departe, care e greu de uitat. Eu cred că am aici două gânduri. Unul e mai vesel și unul mai trist. La mai vesel e cumva că faptul că ne-am mutat în fabrică a fost momentul în care am realizat că de fapt modul nostru... Eu aveam deja 10 ani de munc în domeniu cultural, sunt la doua ani, sunt în ateliere de 20 de ani cu mine însăm și am avut un tip de practică care n-a fost deloc legată de un spațiu înainte. Deci bineînțeles înseamnă total al ceva. Concentrez atenția pe câteva momente, pe câteva evenimente, chiar dacă încerci să crezi o comunitate în jurul or, avem un total al tip de model de gândire. Și când ne-am mutat aici în fabrică, și ne-am și văzut în sfârșit toți la olaltă cu practicele noastre diverse, ne-am dat seama că, wow, acum poți să faci toate lucruri pe care nu l-ai putut face înainte în liv sau în spațiu. Și într-un fel, cumva, cer cu ăsta se... Acuma nu știu, se închide, s-au măjuns într-o spirală în același loc în care eram acum 10 ani, că acum, cumva, m-am ajuns... Datorită mai multor factori, dar și sigur și contextului, am ajuns să ne întoarcem înapoi spre ideea asta de a fii mai de greabă un spațiu care lucrează în alte spații, sau mă rog, un actor cultural care lucrează în alte spații. Și pentru că tu ziceai să ne gândim la momente, acum, așa, spontan, mi-am atut să aminte de unu, când la fabrică am găzduit o ediție apieție autonome, apacului, atunci ai vizat un moment de divergență, de opinie în interiorul comunității, când o parte din colegi spuneau că se simt nesiguri cu lucrările de valoare, din ateliere și tipul de oamenii care vin la piața autonomă. Cela cred că a fost primul moment în care euforia, diversității, comunității fabrici din acel moment, cu basa surpată din interiorul meu, că mi-am dat seama că, de fapt, s-a putea că unele valori să fie de ne negociați sau fii compatibili în interior. Nu cred că pot să zic un moment. O acumlare de multe momente. Acum, în timp ce văd mea, un fete, tot nu venea opt înca multe. Chiar foarte multe momente în care am plins într-un în care am dat, nu știu, la piese de teatru, la expoziții, la... Chiar a fost foarte, foarte multe lucrurile. Pentru mine, personal, am venit la fabrică, chiar după ce am terminat facultatea și, nu știu, în ultimii șapte ani, plac pic. Am învățat tot ce n-am învățat în viața mea până, până atunci. Și... Da, nu, nu cred că pot să zic un moment. Chiar zic. Trebuie să scrie o cată. Fost foarte multe întâlnire importantă. Chiar zic. Am eu un uscurt. Era spectacolul Seven Promises din festivalul Ton Dimaj, că cele mai multe amintiri ale mele cu fabrica sunt în principal legate de Ton Dimaj. Și... Era un spectacol în care oamenii erau invitati să facă niște promisiune simple ca să facă lumea un loc mai bun. Și făcând astea trebuia să o bordepeți ca un tău de spectator, să mergi pe scenă, să-ți semnezi numele undeva și să băiem șod de vodgă. Și promisiunele erau de la cele mai simple, la foarte complicate, de la... Cumpăra o dată pe saptămână de la producător local, până la mai complicate, să nu zbor cu avionul timp de un an, sau să nu faci copii. Este pe care am promis-o. Acum am un mai gândesc. Dar în urma spectacolului s-a produs așa un engagement cu oamenii din sală, cu noi care organizam și am o prietenă care timp de o lună nu a mai mâncat carne. Și asta era una din promisiun. Sunt oamenii care, cumva, s-au gândit după aia un pic mai mult la gesturile pe care le fac. Și a fost așa un de click și în mintea mea arta și mânca pe care o facem poate să aibă un impact mai mare, decât estetic. Legat de moment, între timp am tot gândit și am răsfoit așa multe lesertare, ținu-te închise o perioadă. Și mi-au înseamnit de schiderea de la festival Anton Dimanș 2014, pe când Corina și cu Ana Botezato au făcut un super perform. Acel cu bucătărie așa. Așa a fost extraordinar de bine. Astea mai văd pe scenă, ți se putrivește cu paietă. Da, da, da. Și în același timp, cârnații sfârăind în sala de spectacole. A fost foarte fain. Știu că chiar era un moment în care și voi, datoare că ți fără al doilea. Sfârșit. Dar asta cred că a avut impacta supra mea. Inclusiv în vedea Arta ca pe o producție colectivă. Și vă mulțumesc. Trebuie la următarea? Să nu. Corina, s-a venit. Ok, nu vreau să fie interpretată, dar am greșit înzitarea mea, dar, exact cum ziceam, e destul de greu să reduci toată experiența asta completă și profesională, dar și personală, care se suprapune cu 50 ani de fabrică pentru mine. Și e cu atât mai dificil, cu cât, da, cum ziceam eu, era mai dreabă la Grădniță atunci când a început fabrica de pensile. Adică înainte apusese-mi, lucrease-mi în diferite inițiativă și eram deja conectată cu o parte din oameni care au comunitatea inițială fabrici de pensile, dar nu aveam sub nicio formă, adică nu eram prigătită nici profesionat, nu aveam acest bagaj să înțeleg măcar procesul prin care trecem și lucrurile pe care le facem. Și, de aceea, cumva totul, dacă ar fi să reduc la un singur moment, de fapt pentru mine un moment poate invisibil în istoria oficială a fabrici de pensile, am fi pe trecerea pe care am făcut un august în momentul în care am preluat svațul în Iulie, așa, în Iulie, scuze, da, în Iulie, când după câteva lungi, da, ok, asta probabil că strânește niște amintiri bălversante, era momentul în care preluasem de fapt svațul, se începeau în curile așa mai intense, era deja o formă care putea să fie accesibilă pentru public, să zicem. Și pentru mine a fost momentul ăla în care, după ce ești cunasul în toate planurile și toate proiețile pe care ți le faci, mai de grea bă, într-un fel de imaginație din astea colectivă, în care nu știi exact dacă ce-i încaputării și în capul celor la asta, ai totuși sentimentul că merge în aceeași direcție și ajunc într-un punct în care vin sute de oameni întâmplăresc în Fabrica de Pensuri, încep să miși une peste totă, era un concert cu niște japonezi care cântau prin de la itajele despre dezaspectatea de Fabricii, merg la partii la itajul unu, oameni cu toate consurile, și dai seama că fapt, this is happening. Și da, pentru mine atât că îl a fost momentul în care ne eram doar let's work, let's work, adică așa. Hai mulțumesc pe un proiect pe care vrem să vedem pe care vrem să îl vedem în realitate, și chiar ne întreptăm spui asta și we can do it și asta e arofob transformatoare, forever. Fuerte nostagic încărcat emoționele așa, dar a fost la felul să fie și următoarea întrebare deși numele. Keeping it there. E clar că, nu știu, venirea la fabrică și faptul că era mulți oameni, mi-a dus ca mi te erau oameni care nu știau încă nu înțelegeam ce fac diferitele chestii de art. Deși pentru mine era complet nou, învățam să încitesc. Dar e clar că a schimbat modul în care ați lucrat și am toate lumea lucrat. Și aici o să am întrăpare dublă în ce fel ai terat, s-au transformat prezența celorlalt modul în care gândiți un proiect. O avută un impact, o transformat și, în același timp, întrebarea conversă adesea în fabrică era multe lume, era zgomot, era inervant, era greu de lucrat, era fric, era prea cald. Și atunci aveai nevoie și să te departezi. Și într-un fel fabrica te-a învățat și în modalități prin care să te decuplezi de la ceilalți ca se poți lucra. Cum v-a transformat modul de a lucra pe de o parte de a lucra cu ceilalți? Și pe de altă parte de-a scăpa de ceilalți? Cumva ai spus cuvintele că e mai ales în primi ani, când proiectul ne-am pornit de la glădire aia industrială și aproape tot ce a existat amenajare în primi ani a fost făcut de noi cu mâinile noastre, cu forțile noastre și pe ce era foarte rudimentar. Condițile erau precară, dar erau foarte entuziași, foarte feliciți. Dar țininte că am lucrat într-un frig insuportabil, am lucrat în căldur insuportabil aici. În schimb ce era minunat după o dată, după mult timp în care n-am avut birou și da, insumniacă că era biroul oficial pentru multe între noi, probabil ca și rămasă, că într-un e dintre noi. Eram în același birou, și nu eram în același birou doar țieu și cuișlanii la aceeași organizație. Eram în același birou și între noi, chiar dacă uneori mai schimbam dacă mai fugeam un ideal, fugeam de la un birou la același, într-adevăr, că este asta schimbat foarte mult și percepția vieții de zi cu zi din munca culturală. Adică, am simțit exemplu să lucrez cu Kingo sau cu Mickey sau cu Corina, foarte aproape. Eram niște un nivel de împărtășire pe care îl mai descoper de multe ori când mă duc în rețele internaționale și când ai senzația, dintr-o dată, poate că práctica ta destul de neînțeleas uneori însfârșit, găsești că mai sunt oamenii ca și tine. Acum aveam sentimentul săacă mai sunt oamenii ca și mine, în același birou. Și faptul că am putut să gândim proiecte împreună, la un moment dat simțiam așa cum puterea crește foarte mult și planificam împreună cu programul de soamn sau pentru trei schimburi și cu să ai în niște creiere care converg în același spațiu mi se părea fantastic și, inclusiv, ședințele noastre de Consilu Diretor, ținez bine când aveam în fiecare săptămână câte o ședință care, de fapt, era un loc executiv în care ne rezolveam toate problemele care erau infinite ale fabricii, dar era incredibil ce ritm de a găsi soluții era într-un grup de oameni care, cumva, erau motivați și erau cu suficient de multe ingrediente comune încolo și da, eu cred că asta ține și de munca cultural în general când aveam cu adevărat de muncă și de concentrat de spris un text, să te-am acasă asta e așa ce-a ce faci acum? pe mine, cred că mă schimbat foarte mult modul ăsta, non hieratic de lucru și am avut o cazia să lucrezi trei luni în mâmpelie pentru un festival și având comparația cu modul de lucru cu mici și echipa foarte prie de noasă și de cizile care se luau într-un mod foarte negociat și unde toată lumea simțea care are loc să-și spună părerea când am văzut complet o pusul, m-am într-un sort de bucur să-mi apoi acasă scutată că uneori am simțit și reveriți că poate lipsa unde e irarhii și unor reguli un pic mai clare duc la un pic prea mult house dar când am venit la fabrică eu veneam din structura de la stat cum ar veni de la instituție culturală de prestigiu din oraș exact cu sistemul irarhic bine nu pot să zic bine definit, dar cel puțin pătut încuie fără defini lia fișei posturi foarte clare deci erau lucruri de negociat și acolo dar toată una cel de asupra ta știa ce trebuie să faci și când am construit împreună și într-adevăr am avut colegie cu care am lucrat și pentru mine a fost definitoriu ideea că eu ca organizație care propun anumite proiecte ale organizației pe dance contemporan pot să colaborez atât cu mici cât și curarița pe alte chestii ale fabricii și pot să-mi pun cunoștiințele sau dorințele la comun cumva la o ala comună a fabricii am simțit întotdeauna ca organizație că sunt ajutat cumva de ziceam mama fabrică, adică în sensul că dacă ground floor ca și organizație era prea mică să facă un eveniment îl propuneam fabricii și atunci era preluat de întreaga echipă și putem lucra așa împreună și clădii proiecte pe care ca organizație mică nu aș fi putut să le fac deci din punctul asta de vedere a fost o colaborare sau a funcțional pentru mine o vreme foarte, foarte bine chestia asta în același timp cu ce m-a transformat că am venit disappointed dezamăgită de hierarchie și plecă s-au am plecat deja dezamăgită democrație probabil doar vreau să-mi spun foarte pescurt că pentru mine mi-am dat seama că într-adevăr divergențele sau discuțile care care sunt de principi sau de bază și la care nu putem negocia unul cu celălalt există o limită a colaborării care adică umperete de fapt neolicinistă este un perete pe care am încercat prin comunicare să-l dăm jos sau eu personal în comunicare am încercat să-l dau jos și mi-am dat seama că nu se poate și adică cu asta am plecat sau cu asta am rămas ca idee că nu putem să ne înțelegem cu toții și deciziile tot trebuie asumate de către o echipă sau un management pentru deciziile respective și asta devine din non erarchic devine erarchic și e calea care e cumva deciziile trebuie asumate tot cu suișuri și coborășuri aș continuați eu pentru mine în domenul mutual fabricat de pensiului a fost locul în care am învățat cum să lucrezi și asta se impreuna destul de mult în modul în care funcționezi astăzi și unor încă-i nevăzute de-au seama că sunt mecanisme pe care le-am învățat sau pe care m-au învățat destul de mult aici și pe care a afectează o arună în parc destul de mare asupra modul în care văd rolul meu în camia ceea ce o aștept de la alții ceea ce proiectez asupra sectorului cultura asupra domenului cultura și am munci în zona asta pentru mine unde e cumva tensiune asta destul de destul de bulversantă uneori e când vine vorba de ce-l de auctorialitate de ownership de individualitate vezi suscolectiv pentru că în aceeași măsură în care am găsit sprijin și chiar cumva toate decisile pe care le luam eu toate ideile pe care le aveam întotdeauna erau se întâlniau adică aveau o reflenție în ceva care duci ce erau oamenii din jur în mare parte este un foarte mare sprijin și este ceva ce din nou pentru mine este parte din modul în care este parte din singurul mod în care poți să minci cuică funcțione în care nu ești absorbit într-o gilătale certitudin și întotdeauna ai nevoie și te hrănești din interacțiunea și din ceea ce se reflectă în ceilalți, ceea ce bine înapoi un ping-pong și un dialog din asta constant astea este partea pozitivă partea negativă pe care sincer am simțit-o destul de mult și încorea simt poate și ca efecta verzi ca așa un semn de minge care se întoarce înapoi e faptul că în toată acest sistem de sprijin individualitatea și autogu foarte individual, foarte cu propriile lui nu știu, idei și propriile lui personalitate poziție poate se se pierde destul de mult și asta e destul de dureros pentru că și nu, adică și pentru că, de fapt sentimentul meu este că întotdeauna există aceasta nevoie de a ne justifica că nu e ego meu care vorbește a mea bună și e destul de destul de interesant cu care simt că încă negocie în modul în care lucrează înainte cred că ce s-a schimbat la mine a fost exact faptul că veniam dintr-o organizație mică lăsa impresia că face un eveniment mare dar eram chiar puține femeie care făceam asta și puțin băieți care erau implicat însă pune real la o laltă cu ceilalți colegi ne-a făcut să lucrăm la un proiect mult, mult, mult mai mare de cât orice proiect am fi generat noi prin organizațiile noastre cred că această schimbare de perspectivă n-au aș fi putut o avea în altă experiență profesională și verem cu toți, ne știu tot să se conducă un spațiul de artă contemporană că nu vreau să ne luim în centru de artă contemporană, fost în negociere și pe artă bună negociere, mai bine așa și am învățat din mers habarn aveam cum să gestionezi 30 de individualități diferite cum să negociezi nevoile personale de spațiul ale unor an cu nevoile de colectivitate ale altor este o muncă continuă și care nu ne-am putut inspirat din alte modele din afară am vizitat diferite spațiilor dar cumva toate aveau proble modele care nu se potriveau pentru spațiul nostru și cred că asta este un lucru foarte important, că am învățat împreună cu colegii să construim ceva care să se potrivească pe nevoile noastre am importat niciun model că l-am creat noi, cum am putut din experiențele noastre și asta ne-a făcut să creștem profesional și da, acum ai zis și tu Rărița, simțiai că în birou fabricii uneori întâlnirile sunt la fel ca și cele internaționale de rețea era o mini-rețea în birou și între noi, practic, era un limbaș comun care a făcut deschisibilă colaborarea noastră pe termen dung limbaș care uneori nu era înțeles de către colegii artiști și asta nu este spus și datorită muncii continuă pentru că era un foc continu practic la alar zice că suferiam de aplicatită din lipsa fondurilor constante eram obligat să aplicăm în mod continuu și asta nu mai lăsa loc să te duci și să explici în alte cuvinte munca pe care tu o faci și să poate să creze mai multă încredere în faptul că dacă stai în jur unei cafele este tot muncă nu este pălăpă, cum se numește pălăvrăgeală, așa și că este foarte, foarte multă muncă invisibilă cred că nu oricum toată o vestea fabricii s-a credit pe enant de multă muncă invisibilă și pe energia oamenilor care sunt încă în sală a, da si pe auto-exploada în cazul meu nu a fost o schimbare a fost pentru că am pornit cumva de la zero ci au fost chiar o programă educativ cu o ceansă da, cred că m-am tău explicat în sensis că decătoria mișii din context aveam așteptăr foarte mult de la oamenilor echipa care îl scără interacționat din cauza acestor vreau în faptului de unei 10 ani, când ați ajuns aici veni și cu un proiect politic în sensul de cea ce spunea și kinga un proiect de organizare nu anierarhică și asta a fost un mare lucru al fabricii a fost pentru primeare arăcând un spațiu se organiza din multitudine de actori care se recunoșteau ca egali mea deoarece am uitat și eu eram extrem de entuziasmat era super mișto ce ați luat de aici? acum au trecut o vreme am experimentat cu tot felul de lucruri ați experimentat cu 6 ore deședință 8 ofons 8 ofons e venit merecum a fost și chestii de acestea nu știu, nu înci multe poveste ceați lăsa ceați învăța de aici ce rămâne și în același timp tot așa întrebarea opusă ce credeți acum că era naiv sau chiar mai mult, nu doar naiv și da, nu a ajutat de loc în toxic noi cred că asta e prebarea cea mai dificile ale ea de fabrică pentru că a fost foarte multe moții care s-o pus în toate ședințele acelea până seapte, nu am ceva coerent în timp ce vorbeai schideile ce aș lua un tip de ascultare reciprocă și un tip de încredere ce n-a aș lua subiectivități excesive un management poate câteolată prea personal mă interesează procesele, mai degrabă de cât, procese transmisibile pentru că mă văd nicio pe mine făcând asta la infinit și cred că e important să există cineva care să prăia din ceea ce știm noi să facem bine și să facă mai bine și aici cred că fost un pic complicat pentru toată lumea și pentru mine am fost foarte naiv și asta este foarte adevărat dar cred că fără naivitatea nu am fi ajuns azi aici asta e o altă chestie în ceea ce face diferit mult mai multe fermitate și un leader și pasumat îmi pare o să spun, dar organizarea orizontală merge doar în anumite grupuri și acelea trebuie întreținute este ca o relație în care bag energie și lucrez la încredere ori să te gândești că 60 de oameni pot să se înțeleagă orizontal no way și această direcție orizontalitatea nu a fost de la început în 2012 a fost instaurată, să zic acest mod a comunicat între noi dar într-adevăr întotdeauna președintele nu dorea să fie o persoana emblematică care să-și asume întreaga construcția proiectului și tocmai era un proces participativ pentru că oricum n-avea să faci asta de să impuie imaginea unul singur om care să creze în spațiu colectiv poate mai vin alte idei de parcurs dar sunt foarte multe lucruri de luat și foarte multe lucruri de lăsat am învățat câteva spese poți să țin cont de ele nu am avut să nu a fost ceva foarte planificat eram toți foarte neexperimentat în momentul ăla cu organizația tot de mare încât să avem o gândile pre-determinat preformatat că vrem, asta vrem să fie organizație orizontale eu cred că faptul că ea a funcționat ca organizație orizontale era parte din observația noastră că ne-am adunat la o laltă niște entități care sunt interesate să-și păstreze autonomia de expresie artistică și culturală fiecare entitate voiasă cu un timp să rămână ce este și să-și dezvolte programă artistic în ce le direcție dorește dar în același timp, conștiens că am creat prin punerea la o laltă un context nou care are nevoie de o înțelege și o gestionare și acum cred că faptul că ea ajuns să fie mai orizontale pe urmă în sistemile de management a fost, cred că și datorată faptului noi, acei câțiva care avem experiență de management ne-am asumat și management funcțile de management în organizația mare și noi așa știa cum funcționează organizație neguvernamentală, o formă asociativă în care cum cerți să deserjute mecanisme de a lucra colectiv și de a reflecta nevoile colective acum de aici până la a știi cu adevărat această într-o comunitate mare este o diferență foarte mare, cred că unul de locuri și unul de aspecte intuițile noastră funcționează foarte bine cred că câțiva ani de funcționare foarte bună a făcut celată când intuițile noastră nu au fost profund greșite dar dacă mă uit la în ultimii ani la lecturile și căutării mele despre cum funcționează organizațile astea orizontale văd că e nevoie de multă disciplină și asumare noată de multă aduță de multă reguli implicite ai nevoie de mult, ai nevoie de reguli și ai nevoie de niște valor exprimată și asumată explicit ori noi asta nu am fost conștient și nu am făcut-o și cred că multe lucruri s-au frânt din faptul că, de exemplu, eu am crezut că dacă eu am niște valori și ceilalți le au la fel dacă eu înțeleg niște lucruri despre cum se organizează revenimentele și ceilalți găsesc acesta este modul în care și, sigur, acum cu 10 ani mai naiv mai naivă fiind cu 10 ani în urmă acum, doar cu simplu ca fiindță umană care a trecut încă 10 ani prin toți felul de situații nu aș mai asuma impricit că celălalt se bară bun lucru pe care îl propuniem dar în momentul acolo, cred că asta știam și faceam cu multă multă entuziască și lucrurile au o vremea, o mers păcare am început să arată crăpăture acolo unde de fapt, noi nu aveam un consens a sumat deci, da apase că, dacă la un mic moment ne prindam să învățăm mai mult din înțelepciunea grupurilor orizontal, organizate, de-a lungul istoriei și globului dar de că nu am ajuns neapărat de acolo și da, nu știu, nu pare rău de cât de modul în care ne-am rănit răciproc în rest, de experiență nu pare rău de loc, de efortu nu pare rău de loc nu pare rău doar că ne-am făcut și ceva fain, dar am făcut și am dăcut și fiecare prin niște momente atât de dificile în câte destul de greu să mai vorbești de isoia fabrici făr aceste traume personale dar cumva, exact în ideea asta și eu sunt de mândră și, nu știu nostalgica față de naivitarea aia de la început, și de la început nu înseamnă până a început să funcționeze fabrica de vesele și primian și cred că e totuși excepțional să te lași răniuți doar de genul la de naivitare de mult timp, pentru că salariu sigur nu ne găneam de aceea și pe lângă faptul că nu există țătulă dar chiar pe bune, cred că e totuși e totuși ceva gruza să nici nu chestionezi inocența și naivitarea destul de mulți ani și să poți să lași cumva ceea ce e un exercițiu destul de greu în domeniul ăsta, să se lași ego-ușos în așa că încât să fi motivat de ceea ce simți, că este dragul ăsta comun și așa o viziune o încredere, oarbă și în niciul caz nu așterge asta din chiar că și pe mine în eventuali marănită în aivitatea asta dar totuși mi se pare super sănătoase și cred că e ceea ce din nou într-un mălant în pările tarea anterioarea lăsa destul de mult prenta în interiorul meu, cel puțin pentru că eu personal încă mă rănesc din când încât și m-a ajunc și nu mă să mă șaut, exploasez din această naivitate, dar mi se pare că e super, este o chestie, e o parte acolo și mi se pare că chiar dacă pare o poveste foarte personală și pobabil foarte mult în fără din sală aveți dificultății na relaționat cu genus la deton, aproape nostalgic dar totuși eu cred că asta povestea asta, naivitatea care dă roade, sau încrederii care dă roade e ceva ce a inspirat mai multă lume în afara zidurilor fabricii de pensule și cred că multe lucrurile dacă nu direct din toată energie asta de aici au ieșit sau nu au fost pui aceste energie dar totuși cred că contează destul de mult să ai un rapport față de o poveste care nu înțelege exact cum funcționează dar totuși îți dă senzația că păi e ceva care se poate face e poate să iasă ceva din folcta asta, la multă oameni care cu vizient diferite cu dapă toată poziții și îi dei diferită că totuși își găsesc un draf cum o durează cred că ași lua dar ași lăsa în același timp totuși era foarte personal totuși era tot timpul foarte foarte asumat foarte personal și lucru și ședințele și era așa o mare familie în care se întâmplă tot felul de chestii în care gătim, dormim lucrăm facem tot într-un spațiu mic comun nu rând și să formulez coerent legat de chestia asta din motivele care au fost enumerată de colegi lucru foarte personale prezent foarte emotivă și foarte suflet oala pe care îl pui într-un proiect aici cel puțin eu, nu știu despre colegi, dar suflet la început 4-5-6 ani de zile în tot ce se întâmpla aici era evenimentul celor la alție era evenimentul nostru, era evenimentul comun al fabricii se făcea cu suflet și sufletul ăsta este o chestie care a definit și profesionalismul nostru dar în același timp m-a definit și pe mine personal și m-ași marcat apropo de traume și așa mai departe pentru că ajungi să dai mult prea mult decât recuperezi sau recuperezi prin artă, recuperezi prin evenimentele care sunt organizate și care sau prin ochi publicului care vine la un spectacul, cum a fost spectacul nostru paraleles, care a fost mi-a dat foarte mult înapoi din cea ce cât energia mă pusie un fabrică de exemplu, deci cumva eți change, dar ca final toti golită am rămat adică ce a celas aici este sufletul pentru că nu l-am recuperat investind dul, investindul pe el în tot visul ăsta care în artul fabrică așa ca doar o cumpletare apropo de cel cea să voi două fără sufletul ăla nu era posibil să se mă rog, fără sufletele alea mai bine zis că toate la comunită nu ar fi putut exista proiectul fabricii și cred că în momentul în care fabrica deveni mult mai mare decât noi poate nici ne-am visat la asta cred că nu ne-am gândit ca s-a dea să devină atât de mare față de puteriile noastre de gestiune ar fi trebuit poate să nu mai fie așa de personale procesele dar e tricky pentru că și fără acesta port super personal, nu ar fi putut ajunge în momentul ăla în care nu mai era nevoie de personal și e nașpa după ce ți-ai dat energiat atât timp trebuie să te retrat și să faci sevi de proces de lucru și autorialitatea dispar ce zicea și tu și e un moment în care trebuie să alege ce fel de tip organizațional sau institucional dar fără aceste suflete ne raposte Fabrica a devenit mare mai ales în ora și și în internațional au apărut trepe tot felul de articole Clujul pe locul 3 pe cea mai interesantă scenă emergientă de artă Fabrica de pensule ca un loc prin excelență în care se întâmplă artă contemporană Administrația publică a început să vorbească cu fabrica, comunitatea de așteptări Întreb care au fost, nu știu, momentul când voi și văca persoane ați fost interpelat ca fabrică comar fabricii și a trebuit să vorbiți în lume colectiv și cum a fost pentru voi lucră asta și mai ales pe ce temă a fost ați ajuns să fără specializații pe anumite teme în care reprezentați fabrica și cum se simția cum faceați de limitarea între eu organizația eu fabrica ați erau tot timpul trichi și eu artistul sau lucrătorul cultural Am reprezentat fabrica cred că din 2009 încolo, locuiam încă la București atunci și eram foarte mândră că o fac parte de acest proiect și la toate întânerile pe care București povesteam mai întâi despre fabrică și după aceea despre Tom Dimash pentru că vedeam potențialul cu proiectul respectiv care ne ajută pe tot să crește inclusiv la întânie cu afecene sau așa mai departe n-am avut o problemă să joc cele două pălării pentru că eram la fel de implicate n-am în două și n-am folosit numele fabricii pentru folase personalea pe rău discuția în colectivă director tot ne gândiam hai să mergem la sponsor și deja cineva fusese la sponsorură și era tot făl de confunzic vrem din partea fabrici bă de fapt o muzicea că nu i-am venit din partea asociației mele și așa mai departe din nou cred că ne-am bazat un pic pe bunu simț al fiecareuia pentru a putea gestona personal această dublă reprezentare fabricia organizație personală în relație cu autoritățile cred că de prin greu 2012 și pe așa am început sau nu știu, nu știu, aici poate că rău-ți aștie mai bine mă știe intrebate pe ce teme ați reprezentat fabrica când vorbeați numele colectiv și după aceea acelea e cum a fost să vorbești numele colectiv și transformarea n-am avut o problemă am fost de dublată continu chiar nu cred că n-am simțit pentru că creșteau în paralel și atunci simțiam că și organizația noastră e parte importantă din construcția comunui și nu am avut o problemă de schimbat pălăria erau în preune pentru mine a fost o chestie foarte interesantă când am ajuns să negociem la primăria cu luni în sala de sticlă strategia culturală în 2014 când s-a refugut strategia și acolo rărița a lucrat la strategie iar noi am fost invitați la dezbateria publică în care au fost toate instituțile toate organizațiile în non-guvernamentale inclusiv clubul de SHAR și celat peționari tot ce înseamnă pentru primăria cușnă pocă cultură sau toți care se identifică a face chestii culturale acolo de exemplu am avută voce așa mi-am mentesc în ședința respectivă că dezbateria a fost pe bune și n-am fost acolo să suținem această strategie și să convine în primăria o strategie respectivă e să nu mai e ok și să nu baje la un setar cum a băgat strategia anterioră și nu a luat-o în considerare în diferite câtul finanțări și eram cu toții la masă cu aceștia actorii a instituților publică și alte ONG-uri și scuneam eu, sunt vingătele mea și nu spuneam că sunt de asociația ground floor scuneam că din partea fabricii de pensle și era la un moment dat așa un sală că fabrica de pensule sau cei care reprezintă fabrica de pensule au voce comună, spun aceeași chestie și eu adică se auzea cumva am ieșit din invisibilitate asta au fost într-un moment atunci în sara de Stiglap nu știu nu simt că a existat o dificultată najoră în a face switch-ul acesta în numele cunz vorbești pentru că cred că poate că astea este defectul managerul cultural că tu dacă organizăzi un proiect ești înălă foarte și știi exact în numele cunz vorbești cine te partneru' cine te financiată și reciți frumos și care sunt indicatorii dar sunt sigură că am generat desul de multe confuzii de această număru îndoiesc de fiecare gata am spus sunt asta la AltArt, sunt asta la fabrică dar sunt sigură că au existat confuzii în conformi dumele nostre intenții cred că de cele mai multe ori i-am reușit să vorbim în numele fabricii când era acazul noi mai ne goceam la începuturi când i-am invitat foarte ben să vorbim în foarte multe locuri ne goceam între noui de cine merg să vorbească acum în numele fabricii încercăm să le ținem informați cine unde vorbește nu mă așa ca să ne trezim vorbim fiecare în felul lui fiecare este coarță din fabrică și poate să vorbească un numele e într-o anumită doar să nu o angașoze fabrica și în rățelele internaționale de la început dar cum am cred că noi eram toți conectați, prin practicile noastre dinainte de existența fabrica adicum majoritatea organizații lor care sunt și rau în fabrică și rau deja conectată internațional nu mai degrabă din nou acesta polărie acest dinel s-a pus cumva jurul nostru meram altar ci aveam și a experiența asta fabricii cumva nu am simțit că este neapărat o problemă de a gestiuna asta iar cu autoritățile prima noastră întâlnirea fost în 2009 înainte de a deschide fabrica am să vizităm autoritățile să le spunem ce intenția avem și știu atunci că vice-prima lucră ne-a primit a fost destul de neprimitor de fapt și ne-a spus că ne dureți dacă e un proiect independent înseamnă că nu scurcăm singur și ne durește succes și în mod interesant, nu foarte mult timp ducă când la deschiderea fabrica am organizat acel forum cluj care era un moment mai degrabă focalizat și să întâmplat pentru că am reușit să aducem un parlamentare european asta a creat suficient de multă presiune politică încât a venit și ministru culturii de la ora respectivă și pentru că a venit și culturii era din aceea școlară politică cu guvernul de atunci a venit și vice-primaru care era același vice-primar a venit la fabrică și a fost momentul în care am ieșit să-i întâmpli și a fost momentul care am aflat că orașul și de rește să candilieze la atitudă capitalul culturale europeană care era un cuvânt de jurătură pentru noi în sectorul independent la momentul acela pentru că văzusem cât de multe duzastre a produs tipul acestat de proiect în, de exemplu, un Istanbul sau în Peci, în care ce n-ai dependent a rămas cu un piț de lungă și propund precarizată a după și, da, a fost primele momente de întâlnire și cred că primele au fost din posiția asta foarte asumată de mai negrabă de câine de pază de câte ori eu mi eram față în față, ne aratam dinții suntem aici și încet încet să s-a transformat într-o formă de lucra împreună în diferite feluri și la nivelul organizației și de la unul acelălalt, în echipă Cristina, când ai simțit că ești lateral și când fabrică? Mi-ai lucrat minte că în primi ani de când am deschis spațiul, chiar evitam să covăsim numele fabricii de pensul în prezentarea noastră sau nici măcat, la deoarece nu scrieam fabricare de pensului pentru că, acum spui, pentru că fabrica a deja avea trei ani de la înfințare și noi, în emanută, cumva a fost din coincidență ultimul spațiul răma sub închiriat de la cineva care închiria și cumva nu simțeam că merităm să ne identificăm deja adică a durat câțiva ani până noi suntem fabricare de pensul în lucrăm și simtăm cod la cod cu toată lumea până, da prima dată când am aplicat la o finanțare nisa și de plășat acest lucru nisa a spus că suntem arroganti să folosim numele fabricii de pensului și tot ce spuneam e că evenimentele să vor într-un plan la seriul nostru de la fabricare de pensului, nu algea atunci atunci ar trebui să apărați, dar nu noi chiar suntem nu mai e ce să apăra Corina în cazul meu nu exista niciodată o dilemă, pentru că eu nu aveam alt proiect în fabricare de pensului de cât fabricare de pensule dar țieță alat vrem să devin managerului țieță alat vrem să devin managerului țieță alat vrem să devin managerului care a făcut simte-o să fie prea pujită de reprezentare explicită da, corect, corect eu nu sunt cam ajuns rădată în punctul în care se pot să spun foarte claru, exact care este rol lumeu aici, să mi la sum pe de-a întregu și să simt că este validat de toată lumea din jur ceea ce danie te pun într-o poziție cel puțin nu s-a părut ciudat că fabrica nu se lasă reprezentată prea ușor eu trebuia juritorii ok, dar dar în același timp apropo de această reprezentarea zice că de fapt toată, întreaga proveste și întregul discurs alfabicii, întotdeauna am spus că este de fapt un cumul la ceea ce dacă ai avea un requamest s-a uz toate povestiile din toate lumea asta, din toate rețelele locale, internaționale cum au fi acolo, așa ai putea s-a uz întrea de toată povestea și să ai acea descrie corect alfabicii de vesele pentru că de fapt și cu asta eu mai degabă invers aveam de a face, sau cu asta mă intersecta mai degabă invers de discurs, sau cu ce poveste sau cu ce imaginație despre poveste alfabicii de pensule, venea oamenii care vizitau alfabica de pensule și acolo era super interesant să vezi cât de paralele erau de fabriarită țile, pentru că aveai pe de o parte foarte multă lume care venea să caute pe Adrian Gherie literalmente adică să-i caute atelierul și să-l vadă, să-i cuțim părălucarea și așa mai departe oameni super interesat nu doar dat prin genici de alți artisti poate chiar interesat să vadă artisti despre care n-au zi sau alte oza vadă artisti despre care au zi deja și pe care considerau celebrităț dar mai veneau oameni care abar nu aveau că sunt atelieri de artisti dar auzeau despre festivalul tocmai să fost organizațiile din fabrică adică erau cumva niște, erau de seama că sunt perspective foarte paralele și povești foarte paralele în funcție de timp ce domeniu vi care sunt lucrurile pe care tu le constel prestigioase din diferite motive și nu sunt neapărat cele care au circulari care au făcut prima pagina în presa românească cum sunt de exemplu ceile de la licitație că de multe o fabrică de persură a fost asociată și cu acest gen de informație care sigură atreajă atenția dar situația la fața locului era mult mai complexă și tot această poveste combinată eu o vedeam foarte divers în sfârșit să vedem că banii de la licitație s-au învestit în clădirea de aici pentru a astea pentru a astea noștru spațiu astea o să fie mai complicat Cristina deschidem spray întrebări oana ați urbit toată din voie ați urbit la că o să fie în formare voastră și cum lați putut folosi ca să creați comunitate și ca să experimentați cu tot felul de formă de organizare și asta pare a fi în episod sau în fel de a utiliza spațiu care acum e foarte, foarte dificil de imaginat dacă fie să înceapă acum fabrica de pensule sau cel puțin ne greu să-mi imaginez cum putea întâmpla asta vână vedere că spație e din ce în ce mai mult utilizat parcă logică eficienței și e din ce în ce mai scumpi e din ce în ce mai dificil să cadiște oameni, să-și permită să încerce atât de multe chestii într-o spațiu dar aveți și o identitate foarte puternică cred eu, sau din exterior pare e ceva foarte puternic coagulat și întrebarea mea e dacă ar putea supraviuții dacă și voica și fabrică brăca și identitate în alt spațiu sau da dacă ar fi să utilizați altfel alt spațiu este fabrică fără fabrică în ultimul an această întrebare a fost recurrentul și cred că m-am trezit cu ea în fiecare dimineață și încercând să fac cu analiză mai obiectiva ceea ce am fost și ceea ce suntem am început cu o identitate de tip spațiu program apoi comunitate iar acum spațiu nu mai există a rămas programul și comunitatea edisipată și cum Mihai și Răzvan dispunea de la un spațiu gazdă acum trebuie să ne comutăm pe program și comunitatea da spațul ăsta a dat o identitate clară proiectului dacă reușim să trecem de această de acest hop supra greu nu știu o să vedem există deja două variante de spații mai aproape de centru dar e clar că trebuie regândite multe lucruri oricum trebuia să există un proces de regândirea spațului întregului proiect părerea mea din 2014 acesta a fost tot întăziat în 2016 a fost ruptura după ce nu am reușit să facem întreg procesul pentru că era toată lumea lovită și fiecare și a gestionat personal și grup câte am putut această traună dar relocarea de aici clar înseamnă și regândirea proiectului de la zero cea ce poate fi o oportunitate pentru cine are energie să construiasc un proiect nou eu cred că ar trebui să ne închiem misiunile noastre după 10 ani la fabrică și să fie un pic de loc pentru o altă generație care poate să vină cu idei de proprii și să faca din moștăindre a fabricii ceva ușor de gestionat pentru mijloacele pe care ele vor avea la an de mână dar eu cred că noi trebuie să ieșim în schema asta adică mă îmi spare foarte clar este foarte multe idei avem idei despre cum ar putea să fie și ce ar putea să fie fabrica în afara acestui spațiu într-un alt spațiu s-a fără spațiu dar e mult adevăr acolo în ceea tocmai spune micic noi fiecare avem în continuare traitoriile noastre și de fapt nu doar din ideiile noastre poate să continui acest proiect și din niște sânge proaspă deci depinde devoința acelui sânge proaspă mai mult decât devoința sânge lui deja obosit pe deoarece o parte cred că există și mult eu simți probabil că este un pic de adevărat de fapt povestea fabricii nu este o povestea este povestea fiecarea dintre noi noi fiecare am avut un soi de a povesti despre fabrică este multe ori nu era același și continuă să fie așa și povestea s-a numai a noastră din fabrică este și din afară eu sunt curiosă vă rog să facem acest exercițiu comun cât dintre voi crede că proiectul fabricii există și în afară acestu-i spate vă rog privitați lumea mai sus vă rog mai sus da, da, scuze, nu da vă scuze, ok da, da vă rog, vă rog dacă vine din cei din sală, cât dintre voi credeți că există fabrica, adică proiectul fabrică poate să există și în alt loc decât în spațiul ăsta adică îi vezi energia funcționant și în alt loc și cât dintre voi credeți că el este strict legat de aici dacă plecăm de aici el nu mai există deci cât credeți că există proiectul fabricii și în afară spațiului în spațiul ăsta da, ok și cât dintre voi, sunt total sus picioști nu credeți că fabrica va supravițiu în afară acestu-i spațiu ok brațul sus, dar curcioță fie tuturor curcioță e complicat de respunță în termen de ori ori bine, sunt într-un conversație în care lucrurile il ii învoie să se simplifică puțin dar eu cred că destul de mult, din special din ultime ani fabricii au fost foarte influențați de narrativele și interne dar mai ales externe din partea despre fabrica și din perspektiv asta este desu de multă putere în porările care sunt și în afară fabricii E un pic lucru si nu sa recunoz traba asta in public, dar prima oata ca ne-am auzit despre fabrica de pensul a fost nu la Cluj, ce la Bucurest, desi sunt din Cluj. Lucrana acolo la un institut de cergetare, am fost colegul cazva artisti si artiste si eu pe cator manteleam cu ei in 2011 se intampla traba asta. M-am intrebau fascinati de ce se intampla la Cluj, cum am neapurut fabrica de pensul, si faptul ca eram din Cluj o are contrat sa le dau tu timpul informatii despre acest spaziu. Ce am simtit in conversațiile cu ei era ca o recumbor delibseau, asemenea platformul colaborativ, delibseau un proiect politic in care sa fie ingrenați si vreau sa va intreb cum in nume s-a reverberat fabrica in tara. In ce masura au aparut in ultimii ani alte proiecte similare ca si ei ale voastre, in ce masura ați colaborat cu ei, exista fabrica si in Romania si daca ți-a avut o contribuție in acest sens. Un spatiu asemănator nu exista, in care sa ai bacileasi principii de la care am pornit, cu care ne-am dezvoltat si la care am asmunt. Adica sa fie un spatiu dedicat si atedierilor, un spatiu care sa cuprinda si galerii si sa-l despectacole, asa ceva nu mai exista. Ca si ethos, da, e posibil ca alte spatii sa fie asemănatoare, desigur ca da. Am colaborat, evident, cu alte spatii, atut pe partea de arte visoare, cat si pe partea de arte performative. In cea ce priveste partea de arte performative si formare profesional de management cultural, cred ca am dat cat am putut de mult toate presente aici, pentru ca alti tine reactori, culturei alti sa poata sa panceabă proiectele personale si sa aibă noi spatiii. Cred ca un pic din increderea si din aivitatea noastra a fost preluata de colegi nostri mai tineri de la reactor si de la zung. Speram sa mai evitatea noastră sa nu fie ceea ceva care luveste ulterior. Dar, da, Bucharest nu cred ca e posibil un astfel de spatiu, de la inceputul proiectului Fabului Care de Pesul, am gandit la asta. Stiu ca s-a pus basele unei federatii la Bucharest, dar e destul de greu sa se miarga mai departe. Cred ca pușt simplu a fost un moment de grație in 2009, în care prețul imobiliare lor a fost motorul principal pentru adunarea noastra aici. Mulțumim frumos cruzei economică. Da, unul dintre efectele positive ale cruzei economice, dar cuja a fost apariția Fabricii de Pesule, am cercat sa exportam, dar fără sa ne propunea asta programatic modelul nostru de lucru. Si cred ca am avut o oarecare influenta, dar fiecare nu-și face spatiu dupa cum se potivezi regulu mai bine. Vreau sa dau ca au fost foarte multe persoane care au venit ce au intrebat. Noi cum putem sa facem o fabrica de pensule la Iasi sau in alte spatiii, in alte orașe. N-am avut nicio formule magica, dar in multe discuții cu diferite oameni, diferite organizații, am putut doar sa le spunem ce am facut si ce a ieșit bine, ce nu a ieșit bine. Duze-n dons, tips and tricks. Vreau sa-mi zic, vrei sa-mi dau si ma? Vreau sa-mi dau ceva la acelea ce zis, Miki, ca te-ai sfasit. Eu sunt, si ce spuneai, si tu, de fapt, Norbert, ca faptul ca noi am aparut, fabrica a aparut, atunci este foarte delegat in context si de cruzei economice care a facut sa fie spatiul disponibil in clor, ca acea ce-i stoipondit, desu' moment, unic. Si acum, ca lucruri... Nu este atat de intamplator, ca nu mai avem loc. Deci, mai vreau sa zic, ca dincolo de povestiile care au foarte multa aprenta personala, exista si ceva si tine de contextul in care lucram si de fapt foarte multe din valurile care ne-au lotit, care am navigat cu mai multa grazie in unele momente, sunt de fapt definite de context. Si daca ne uitam ca, nu stiu in ce masura fabrica a inspirat, dar sigur au fost multe alte spatii independente in intara, si expozitia de aici pregatita de Razvan si de Mihai este o soi de documentare in sensul asta, si care de fapt arata cum, cand in multe alte spatii, s-au nuscut si amurit unele mai... in timp mai cur, adica ciclura a fost de trei ani de patru, ani sau mai putin, dar toate spun de faptul ca cultura independente se intample in Romania, intr-un context care nu este de loc unu' care sa sprijine, ca dependenta de, sau incercare de ale cristal intr-un spatiu, sunt foarte dificile, si fiecare le resista cat poate, si acum cred ca suntem un momentul cel mai cynic, din toate perspectivele aceastea, si din perspectivea finanzarii si din perspectivea acasarii spatiilor, si din perspectivea energiei de a fi la o lata, pentru ca nu stiu, eu simt ca este si un moment din asta in care colectiv, ca generație, am un busic, si atunci, fiecare dintre noi are nevoie acum de putin viț de care, care se amnăță nu mai atât de multe energiei de dat in afară, este o energie ca atunci in interior. Eu o simt la nivel colectiv, si nu simt numai la nivelul fabrici, eu o simt, daca v-o uitați, cat de multe arbenimente, artistice, independente se închid, ca făc eu la festivalul ruma de spati, ca timp alte festipuri de festivaluri, cresc si in florez, el spune ceva despre structurile si mediul in care afluționam. Clar, exista si o zone de emotivitate, care ține si de logic acicluror economice mai large. Sunt lelegi direct, e un pic brutale, dar, momentului de anul 8, nu i-am dat spatiul liber, ce inseamnați ca nu i-a neșit in strada si ne-am intunit, i-am dat sa si ne proteste direct. Oameni care le-am vizit prima are in acel moment, au fost si ziune de radicalitate, daca ne-a fost la toata lumea, iar dupa aceea, dupa 6-7 ani, in cadul proiectul Fabricii, s-a simțit exact acele zone de rupturi legate de valori. Era, in acest moment, un moment de super-creștere, un moment de expansiune nasivă, a capitalul de care-a face, nu stiu, intoidul sa supraghețiez ca t-am de maș să nu. Iar aceste tipuri de, nu stiu, optiminiți pe sinist, cred, ca sunt destul de importante ca emotivitate si generație. Iar v-am sa vorbim despre procesul de identificare, pentru ca nu se pare ca asta este si principala problema, si avea un pic sa ne gandim, daca exista un fel de acobate chestia asta, sau eu pus simplu in procesi irreversiburi care ne pune sa ne adaptam, sa ne reprofilam, sau sa ajungem la diferite grade de compromis, si cum facem, cum luptam un potru la chestia ea, pentru ca nu afecteaza doar sectorul cultural, afecteaza o intreaga comunitate, si mi se pare ca fura a discutat concret despre problema gentrificarii, nu doar inclosi, pentru ca asta se intampla in o grama de orașe in care exista nu doar viața culturală, dar un anumitiv de dezvoltare, si mi se pare ca s-a accepta chestia asta in fel sau altul, ca si cum ai si un dat firesc al lucrurilor si nu vedeti. Adica nu e foarte greu sa iesi din ecuația asta, si m-am intrat daca avem vreo sansa sa combatem. Da, mi-am intrat cu amuzament, cred ca eu mi-am intrat, chiar acum cand avem senzatia asta la inceput de intalnire de 10 ani, ca la prima intalnir, atunci chiar la inceput, mi-am zis ca am 10 ani de leaza pana sa gentrifica locul asta, si king oasa, de ce mi-am intrat ca nu ne apar, ca pula ca-i dintr-o dai nasi. Nu, adica m-au erat calculat. Daca vedeti mai aici, cat oamenii ducati exista, nu era nicio garantiina acel moment ca il cluji va intra pe zona asta de export de munca manuale, in un manuale super bună, deci cumva ca o sa avem aceste crestele fantastica. In acel moment, in 2009, erau 3.000 de aici care lucreau un cluj. Acum as 21. N-ai intamig in 2009 ca se deschise Jem Pact, in ca nici nu exista sectorul de servicii externalizate pentru afaceri. In ca nu exista chestia, nu era nicio garansie, dar cumva, daca ne-am mutat aici, nu si mi-a duc aminte, cum era, cu un lucritor, din Mosap, pancardele, toata zi ca era clar ca v-a venit procesul, deci nu v-a intrat de var, daca nu exista o altă opțiune, asta nu se poate crede a spunde la nivel de fabricate pensule, daca o prăusina politica colectiva de lăcuire. Cred ca e altă zona. Da, uite tu ca nu suntem sa răspunde la nivel de fabricate pensule, eu am zice sa propune multe spatele, la care sa fie marocut, si spatele care se intample in sala de stigna primarie, cu ei acolo, nu se distuta mai mult, si va avesc problema asta, si in alte spati bine, la fel de contrati pe maximul an de zile, daca proprietarul si il doreste, o sa fie preluat la an. Si cred ca ar trebui sa facem, chiar sa gandim, o dezvatere pe tema asta. Apropo de gentrificare, ma gandeam, de fapt, la cultura, ca instrumental gentrificarii, si asta ar fi o tema de dezvatere, de fapt, fiind ca, de exemplu, multe, multe cazuri, intrat de var, inatvert, nu este intenționat, artistii si cultura devine un instrumental gentrificarii, care, dupa ea, de fapt, acauzeaza, de fapt, plecarea acelor artisti, fiind ca, pur si simplu, ei nu mai pot sa raman in acele locuri, care au devenit gentrificate pe umerii, pe umerii muncii lor, cum ar fi. Cazuri care nu se termina de citat, adica eu am lucrat pe tema asta, si, intrat de var, este un ciclul foarte vicios, artistii vin in zone marginale, cu munca sa dezvolte zonele alea, sa fie locuibile pentru ei, si pentru comunitatea lor, si atunci cand devin locuibile, ei trebuie sa plece, ca nu mai sunt afordabile. Asa vreau eu ultima intrebare, tot din zona de emoție si remul norare. Asta, pentru ca am lucrat si in proiecte foarte dragute, in care eram sociologul care studia publicul, o fost foarte misto, cum a luat intr-o misiune fabricii, era si a fost parte de promovare, dar si productie dearta contemporana, si zona de avantgarda. De deser, lucru la acestea, e evident intr-o dubla opoziție, o data cu finanţatori care nu stiu despre ce vorbeşti, si cei la alţii, sa o parte dintre ei, si cea altă parte, e nevoie de construţia publicului. Asa, sa va aducez un interventar de momente in care exista mismeturi, intre astetele voastre, ințeles, ințeles lucruri si cum ați făcut. Adica, abonesc, ca asta ma va putea ajuta si ce este misiunea fabricii mai departe. Eu am mentire impreuna cu Norbert, care a fost un shock de adreptul, am avut un spectacle care se numea Divas, erau 3 actriţe pe scenă, erau zidacul nou verbal, nu poţi, adică poţi se pun o etichetă acum, ca era despre condiţia femei ofetificate de către societate, deva aţitulul acesta si am avut un proiect prin care a avut sa jucam spectacle-ul, si pentru ca spectacle-ul a fost creat din funduri cu ajutorul a fecene, anul următor, cand a avut sa-l jucam, i-am propus sa a făcut genelului un proiect de dezvoltarea publicului pe acest spectacle care am senat ca pentru 5 ocasi, am invitat 5 tipuri de publicul diferite am stati văd băcuie, am ajutat sa citeasc acest spectacle, dar asa, primul public din o serie de 5 a fost un grup de elevi, intre 16-18 ani de la liceul biceul tehnic din Cluj, asta inseamnând băieți de 16-18 ani nu am construit spectacle-ul non-verbal într-o formă foarte critică a supra obiectivit zării corpului femei iar acesta a fost citit de catre publicul printre Tesosteron de 16-18 ani ce ani băieți mot amor, adică direct, fără niciun filtru a fost niște copii care n-au mai fost la teatru n-au mai văzut spectacul de dance contemporan, non-verbal și o mai departe ce au reacționat direct a fost o atmosferă în sală, cât au reacționat departe a fi la un stand-up comedy sau la un event de variety show și a fost la un moment dat mie mi-a fost frică că vor intra pe scenă și vor nevălit peste actrițele respective, sentiment de frică pe care le-au avut și actrițele care au în scenă și la un moment dat nu știam, erau în spatele canapele și se scătuiau să continui sau să nu continui spectacului era un sentiment de linsaj a continuat au terminat spectaculul erau un ple de cosmar care în sensul bun al cuvântului pentru că am interpretat împreună cu ajutorul colegilor și discutând cu publicul respectiv deci am avut o ieșire din bu la mea de producător de art contemporană foarte am studiat de toți preții cum ar veni și a fost foarte interesant să gestiunăm această situație, acolo în grup copiii au înțeles despre ce era vorba nu era vorba că nu au înțeles dar reațile ori au fost atât de direște și au fost atât de nefiltrate încât ulterior, discutând și cu actorii și având o sesune de trei ore de calmarea spiritelor, am înțeles că am primit un cadeau din partea publicului pentru că așa ceva o reație atât de nefiltrată nu au mai primit așrițele respective pe scenă never ever cu ajutorul celor colegilor am reușit să gestionăm cumva și în cadrul publicului și în cadrul artistilor ce înseamnă această ziunire din afară fulei tale artisti prietenilor care unăștim și vorbim aceeași limba o experiență foarte interesant cu franții cați avut experiența unui conflict sau din contra de alimiere între publicul pe care lați construit și faptul că misiunea fabricera artă contemporană pentru mine personal cea mai consistentă și cea mai transformatoare întâlnire cu publicul în ceea ce privește programul public și a fost întotdeauna cu copii și de altfel cred că asta este locul în care în forme poate mai invisibile unor, altă ori mai explicite cred că am făcut am avut această deschidere și s-au făcut destul de mulți pașuri poate o altă formă în care copii și școliile poți se relaționeze cu un spațul de artă iar pentru mine personal asta mi-a distris un întreg o rizont de practică și abordare și cred că modul în care gândești chiar dacă ai un program care este în principal destinat a dulților modul în care gândește acel program și modul în care în comunici care este mult particular, relevant pentru mine către copii îți spune un filtru și spune un set nou de întrebări și cumva nu lasă loc de miți paște cred că am pus-o și desimscuțin ochoac și nerea locului pentru că încerc să gândești în niște norme destul de bine stabilite în timp ce de fapt înținerea copii îți sparg orice de norma despre orice ipopii așa că pentru mine personala asta a fost întotdeauna ce mai fricăt de provocărie în tănire pe care am avut orafabită Vă mulțumesc frumos pentru această prima sesiune scoze, nu am văzut chestia asta cu publicul din astea chestia asta vorbim de studenți frumos de copii cu ochii luminoși cred că mă uită să mă uită și de aștepuri de public de exemplu publicul politic publicul la faceriștilor și aici doar am întest cu publicul academic în genua lăctor secial la care am interacționat și vă venim la legendarul nu, nu, nu dar să nu rătăm nimeni și această categorie de public, știi? și vă venim la legendarul de care am înțin la ei când s-a făcut la fabrica publicul pe nele creda că zbanii pe sedeu pe sedeu creda că zbanii pe neleu eu apoi creda că zbanii mă șevești care vreau să-i sugrună erau bloguri care scrieu că suntem la gența gentrificării erau alte bloguri care scrieu că suntem gât de manarici sau cumului știi? Ceea ce felul de publicuri exista nu ai publicul chinucios și studenții filmușcarei care avem la spectacolă și astea e așteptă complexitatea mai mare dintr-un rețe social, dintr-interacțiunia ce-am jut să bat, vreți văța următarea sesiune mulțumesc pauză