 På fotografiet, som er fra 1907, ser vi Vestgrønlanderen Hendrik Åhelsen. Hendrik Åhelsen var det, man i dat tiden kalde for en blanding. I de kolonier, som europæiske magter oprettede fra 1400-tallet af frem, opstod der snart en befolkningsgruppe, som man kalde for dansk blandinger, på spansk for mestitzers, på fransk mitis og i de engelsk talende områder for enten halfblotts eller mixblotts. Blandingerne var resultatet af sexuelle forbindelser imellem mænd fra de europæiske koloniser land og indføjde kvinder i det koloniserede område. Et af de steder, hvor blandingsbefolkningen vokstede til at blive meget store, var de spanske besidelser imellem og Sydamerika. Et andet område, hvor blandingsbefolkningen vokstede sig stor, var Grønland. På billedet ser vi en såkaldt ægteskabskontrakt fra 1754. I en kort periode forsøgte de danske kolonimøndigheder at forhindre Danelsen af ægteskaber imellem Grønlandske kvinder og danske mænd. Men der konsekvensen er, at sådan forbudet viste sig at være en vækst i antallet af udenomsækteskabelige forbindelser og en tilsvarende vækst i antallet af uægde førsler eller uægde børn. Så ophævede man efter en kort periode forbudet. I stedet for at indføre det man regel, hvor danskere efter ansøgningen kunne få lov til at indgå ægteskaber med Grønlandske kvinder fortrindsvis de såkaldte blandinger, så fremd danskeren ved sin underskrift forpligtede sig til at gøre tjeneste i Grønland indtil enten konen var død og eller deres fælles børn var så voksne at de var i stand til at nyere sig selv. De europæiske kolonimarkter, og herunder Danmark, lavede vægt på at få optaget størrelsen af blandingsbefolkningen i deres kolonier i omkring. Oprindeligt var der kun tale om blandinger, så fremd der var tale om et barn der var født i et lovformeligt ægteskab mellem en danskere og en indført Grønlands kvinde. På billedet ser vi et såkaldt blandet ægteskab fra 1850. Mannen, som var kolonibestyre, var danskere. Kvinden var Grønlander inde, eller retter hun var blanding og født i Grønland. Snart gik man over til at registrere et nyført barn som blanding, så fremd barnet enten blandt sine nære, eller blandt sine fjerne og forfæder havde en europæer. Det var en inklusiv måde at registrere blandinger på. Det betyder konkret, at børn, der var frugten af ægteskab eller en sexuell forbindelse imellem en danskere og en indført Grønlander, blev registreret som blanding. Det samme gjorde børn, som blev født som frugten af en forbindelse imellem en danskere og en blanding. Det samme gjorde børn, det var født som frugten af en forbindelse mellem to blandinger eller mellem en blandinger om Grønlander. Kun så fremd, at der var både på møderne side og på fæderne side en ren afstammeling fra de såkaldte Grønlander, som var dagsdagens betegnelse for raseren i Inuit, så blev barnet registreret som Grønlander til forskel fra blanding. Den mildt sart meget inklusiv måde at afgøre, hvem det var blanding på, betyder at det meget hurtigt kom en kraftig vækst i blandingsbefolkningen. I 1820 var situationen den, at 25 % af den nordgrønlandske befolkning var blandinger, mens 8 % af den sydgrønlandske var det. 20 år senere i 1840 var situationen den, at 43 % af befolkningen i Nordgrønland var blandinger, mens 15 % af den i sydgrønland var det. I 1860 var det sket en yderligere vækst. Nu var 53 % af Nordgrønlands og 24 % af sydgrønlands befolkning blandinger. Og endelig i 1901, som var det sidste år, hvor folketillingen opdeltet den indfølte befolkning i Grønland i blandinger og grønlandere, der var situationen blevet den, at hele 65 % af den nordgrønlandske befolkning var blandinger, mens 29 % af den sydgrønlandske var det. Som det fremgår af tallene, var blandingsbefolkningen størst i Nordgrønland. Det var det flere grunde til. Dels var antallet af Handels ansatte danske mænd i Nordgrønland relativt større end der var i sydgrønland. Dels var den såkaldte brødermission, eller herrenhudterne, som de lokalt blev kaldt, aktiv som missionskirke i sydgrønland, men ikke i Nordgrønland. Herrenhudterne, hvis missionstation Nyhærenhudt nære godt håber, vi ser på dette fotografi fra 1898, var modstandere af rasoplaning. Da de organiserede om en tredje del af sydgrønland samlede befolkning, betyder det, at der på den måde blev lakten dæmpere på væksten i den sydgrønlandske blandingsbefolkning. Konsekvensen af den historie, vi lige har hørt, er, at uanset om Grønland i fremtiden vælger selvstændigheden eller væller fortsat at få blive inden for rammerne af det danske ridsfællesskab, så vælter en meget stor del af den grønlandske befolkning ved at tale om et genetisk afmaterie eller som stammer fra Danmark.