 Han sagde, du har skrevet boen Danmark, som er en del af serien Tænkepauser på Aarhus Universitetsforlag. Og i boen skriver du blandt andet, at der er en dybt sandhed i det faktum, at danskhed har med mad at gøre. Og du har sådan en ret sjov passager om vores forhold til rundt stykker. Kunne du ikke lide den op for os? Det kan jeg godt nationalitet have med mad at gøre. En vejr kan kende en danskere på, hvordan han eller hun spiser et rundt stykke. Dem kan vi kun få i Danmark. Hvem har fået en håndværker eller en birkes i Norge? De tyske har ingen gang birkes på. Danskere sker først rundt stykket igen, hvor kommer smør på. Udlændning i bid og blotbollen i stykker. Underen er ikke så god som åren. Vi tager det dårligste først, og på underen kommer vi ust. Dagefter belyrnes vi med åren, og den putter vi mamme lade på. Det er sturt før sødt. Der er igennem en helt pædagogik. Det har før til mange danske familiekonflikter, hvis der var en eller to alle årene. Det er jo meget sjovt. Hvorfor havde du menet, at mad og madvandere har så meget med dansket at gøre? Det kan man bare konstatere, at noget af det, man savner og når man er i udlandet, det kan være dansk mad. Det er ikke alle, der kan godt lide dansk mad. Men vi forbinder meget mad med nationalitet. Vi har italienske restauranter, turkiske og græske. Det er en af de steder, vi ofte bruger. Det er nationalt adjektivt. Det er også der, hvor vi helst ikke vil have blandet tingene sammen. Hvis der er noget helst, skal restauranter ikke være multikulturelt. Man plejer at sige, at du kan være multikulturelt, så skal jeg være monokulturelt. Jeg må ikke blande alle muligt sammen på en turkisk restaurant, fordi der vil vi have det ægte turkiske, eller det ægte italienske, eller American food. Det har selvfølgelig noget at gøre med vanner. Det er det, man er vant til at få. Men det er også konflikterne. Hvis vi har konflikter med indvandret, så er det noget med flæske steg. Det ender meget tit i nogle diskussioner netop for mad. Det er også anskoligt. Det er en måde at gøre det danske anskoligt på. Det er netop ved hjælp af maden. Nu handler det jo ikke om mad og ordenslykker det hele i bogen. Hvis vi går lidt fra mikroskogblikket til helikopterblikket, så siger du, at Danmark i bunden og grund af en opfindelse, og at Danmark blev opfundet i den periode, vi kalder romantikken. Hvad mener du med det? Det var engang lidt provkerende at sige, at Danmark er en opfindelse eller en konstruktion. Det var en måde, man begyndte at tale om det nationale i slutningen af 80'erne, og så i begynden af 90'erne. Den nye bølge i nationalismeforrestinen lavede stort væk på, at Danmark ikke var så gammelt, som man havde troet. Det er forutsvindeligt at have nye ting, og så taler man om opfindelsen af nationalitet, af konstruktion, af nationalitet. Det er vi blevet mere vant til, at den lærer har de fleste i dag accepteret. Der er få, der mener, at Danmark er tusind år gammel, som man jo søger i sangene i Danmark i tusind år. Men det mener du så ikke? Du mener, at Danmark kun er kommende år gammel? Ja, men det tror jeg efterhåndeligt. Det er ikke gået op for de fleste, altså, at nationalstaden er noget, der kommer til. I løbet er det 19. år, som en ny statsform, der afløser de gamle europæiske imperier. Og det sker stort til over hele Europa. Så vi kan diskutere lidt om, hvor ny Danmark er, ikke hvor gammel det er. Hvis Danmark først byer Danmark i 1864, eller om det faktisk først en M120, altså hvor grænsen bliver fastlagt. Altså først i 1920, måske i 1864, at Danmark bliver det, der kalder sig en ideel nationalstat, og det er denne ideel, eller efterlinelsesværet, det gør, at der er stor overensemmelse mellem det kulturelle, og det politiske, eller mellem folk, og stat, eller mellem nation, og stat. Det er så mere på det politiske statslige niveau. Men vi får også nogle billeder på Danmark, af vores kunstner i 1860. Det er klart, at det er så, du vil sige, at det er i USA'er litteraturen, malerkunsten og musikken, der hjælper mad til, at nationalisere naturen. Så ledes, at når vi ser et succulent natur, forbinder det med en dansk natur, men det vil de jo ikke gøre, hvis vi ikke er ræftige maler, og har malet det som dansk natur. Så uden malerkunsten, uden litteraturen, uden sang, uden musikken, der vil vi ikke kunne se Danmark. Der vil vi ikke have det forhold til det danske landskab, til det danske folk, danske historie, som vi har nu. For det eneste årene er, at som politisien kan gøre, den kan jo gøre landet til et du, som man taler til. Danmark, dig elsker jeg. Pludselig bliver det til en person. Det ene, at de vil sige styrke den ved det nationale, det har den der anden skuldighed. Altså det er altså en skuldig, fordi det er så personligt. Men der er ingen, der vil sige, du til EU eller FN, der elsker jeg. Det er ikke billedeligt gjort, eller det er ikke sat musik til, hvis du står og jeg mener. Det er billede, vi har af Danmark, som gør, at vi forbinder at bøge med Danmark. Der findes jo også andre bøger, der sikkert kommer flere bøger, og vi bevarer bøgen, for det synes vi er specielt danske. Det vil vi jo ikke have haft, hvis vi ikke har haft nationalsangen, eller det er 1900'ers, på at sige. Det er forestillinger, vi har, eller nogen har, impoder, som kring Danmark. Du siger på et tidspunkt, at Danmark er et bevistesfenomen. Hvad mener du med det? Det findes vel de danske skove, de danske dækker også? Du kan ikke lade skille skove og bevistet. Bevistet er bevistet om skove som danske. Vi har ikke en bevistet om de tyske vælter, de tyske skove, på en frem måde som de engelske haver, som Englander har. Det er altid noget, bevistesfenomen skal ikke forstå sådan en invigtet filosofisk, men blot på den måde. Vi skal forestille os for, at der er et fællesskab. Der er en del af det billede, vi har i landet, som vi har fået fra kunst. Den kan selvfølgelig, hvis man holder op med at søge om Danmark, og tage om Danmark, eller skrive om Danmark, så forsvinder det, i hvert fald noget af det. Men det andet, som du fisker efter, det er den anden definition, som også er en meget kæmde definition på, at en nation er nemlig et forestillet politisk fællesskab. Og der i ligger det, at vi skal forestille os, vi er fælless med mennesker, som vi aldrig har møgt, som vi aldrig kommer til at møde, hvor de fleste er døde, eller mange er ikke født i nu. Og det er, at vi skal jo kun forestille os det fællesskab, fordi vi skal kun forestille os noget, der ikke findes. Jeg skal ikke forestille mig dig, fordi du skal ikke forestille dig et konkret fællesskab i en landsbygge, fordi det er, at du kan forestille dig, at du har noget til fælless med nogen, som bor i Gassar, eller nogen, der bor i Padborg, men du kan ikke forestille dig noget til fællesskab, men nogen, der bor i Flensborg. Men er vi danskere særlig gode til at forestille os, at vi har... Nej, det er vi forholdt, vi er gode til. Altså det er lykkedes mig i meget høj grad, at have den der fællesskab, men det er asentet en værd. Nationen bygger mere eller mindre på det samme forestillet fællesskab, og det er jo også det, der styrkes ved fodboldkampen, håndboldkampen, ved sportsbegivenheder, ved kongelige begivenheder, når folk ser matadorer ved X-faktor, altså alle de der ting, som er fælles. Der er ingen dansker, der sidder og sætter den norske X-faktor. Nej, eller vi jubler ikke nogen overvinder en masse. Det gør det enormt, fordi der er forestillet fællesskab. Og det har det besøgnere, det er vores stærkt. Det er virkelig en stærk kraft, fordi det er jo den, der har gjort, at tusindvis af mennesker er gået i døden for netop. Mennesker, de alder har mødt, alder kommet til at møde. De er uførte og de er døde. Det er egentlig en besøgnere, men det er klart, at denne forestilling skal opretholdes via den fælles samtale, og det kan selvfølgelig, den fælles forestilling, den kan forsvinde igen. Jeg kan godt tænke mig at høre, hvis vi nu fjerner akademiske filter for vores øjne, eller for dine øjne. Hvad er Danmark for dig, hvis du skal sætte nogle enkelte billeder på? Hvad vil det så være? Ja, det er jo interessant, hvorfor det skulle være et vanskeligt spørgsmål. Jeg tror nok, at hvis jeg virkelig skulle svare, så tror jeg, at det ville være den danske sang. Det er det, jeg vil sige, hos skolesangten. Ja, det vil jeg faktisk mene, det er det, hvor man kommer tættes på det danske hjem, fordi den er både den, der har skabt Danmarker ved, og vi lige holder fornemmelsen af, hvordan landet er, og det er en fælles sang, som har til at skabe den fælles ramme, så det kan godt være, at det er lidt nostalgisk. Men det tror jeg, det er nok det, jeg vil forbinde. Hvad skulle det ellers være med, og kan man jo ikke ro længere i det her? Tak.