 Doncs molt bona tarda a tothom. Aquesta no sé si s'ha de dir bona tarda, bon migdia o el que correspongui, però bona tarda que ja són passades les 12. I benvinguts un any més a aquesta facultat de traducció i ciències del llenguatge. Jo és el segon cop que tinc el privilegi de poder dir unes paraules initials en aquest acte dels nous talents, el treball d'accelents de grau i màstere i sociolinguística. I he de dir que és un honor perquè de veritat ho crec, és un privilegi. L'any passat ho deia una miqueta creient-m'ho però sense haver-ne fet l'experiència, però vaig poder-hi assistir i ara ho dic amb coneixement de causa. Sembla que aquest és un acte útil, bonic, positiu en molts sentits i molt diversos. A mi d'aquest acte, d'aquest, no sé com dic aquest, esdeveniment dels nous talents, m'agraden 3 coses que crec que s'han de destacar. La primera és que dona veu a gent jove i habitualment la gent jove té moltes dificultats per poder-se fer sentir en àmbits científics i acadèmics. Però el que hem descobert amb els àngels que ens anem fent grans és que la gent jove té coses molt interessants per dir i porta una nova mirada sobre problemes que nosaltres hem mirat sempre des de unes perspectives molt determinades i aquesta nova mirada de vegades és molt enriquidora, no només per ells sinó també per els que ens dediquem a fer recerca en aquests àmbits els que siguin. Per tant, que doni veu a gent jove és una cosa que és bona per la gent jove però és bona per l'àmbit. La segona qüestió que a mi m'agrada d'aquest esdeveniment és que fa visible un àmbit que té molta tradició en Catalunya, la sociolinguística, i que és bo que tingui aquesta visibilitat i que hi hagi actes que la facin visibles. Mirant només la llista de les persones que parlen avui, és que n'hi ha de tot arreu, de totes les universitats. Hi ha molta participació i això demostra la vitalitat de la disciplina i d'aquests estudis i aquest és un segon motiu d'orgull. Us havia dit tres motius i ara me n'adono que no m'havia apuntat el tercer i m'ha marxat del cap, però tant se val. Amb aquests dos jo crec que el tercer, que també per mi era molt important, també trobo que és molt positiu que sigui gent que presenta els treballs que està a cavall entre la formació regular de grau i de màster i la recerca, que estan just a la frontera, entre el que és els estudis regulars i el que començaria a ser un camí de recerca, perquè això permet la integració de la recerca amb la docència i això és una cosa que a mi, parlant com a de gaire, em sembla que és molt bona per la recerca, però sobretot per la docència. Integrar la recerca en la docència ens ajuda a millorar la docència. Nosaltres som centres docents que fem recerca, però no és una recerca i una docència que queden desvinculades, sinó que la nostra recerca ha de servir també per millorar la nostra docència. I aquest tipus de desdeveniments fan millor aquesta implicació entre docència i recerca que millora la docència i que millora la recerca. No dirà res més, ara sí que he dit les tres coses que volia dir, que sigueu molt benvinguts en aquesta facultat i en aquest esdeveniment i li segueixo la praula a la Mireia Trenx, com a membre de la Junta Directiva de la Societat de la Sociolinguística Catalana. Ara ho he dit bé. És que era una etiqueta molt llarga i costava molt de retenir la Mireia Trenx, en tot cas, aquí suposo que tots coneixeu, que us presentarà la jornada d'avui. Moltes gràcies, Dagà. Jo sóc aquí com a representant de la Societat Catalana de Sociolinguística que està darrere de l'organització d'aquest acte juntament amb la Facultat de Traducció, sense el llenguatge de la Pompeu Fabra, i també de la Facultat de Filologia i Comunicació i el Centre de Sociolinguística Catalana de la Universitat de Barcelona. De fet, som tres entitats que estem a darrere d'aquest acte, però impulsat per la Societat Catalana de Sociolinguística. És una de les activitats que han escut d'aquesta societat, i jo estic una mica aquí, en el paper, donar-vos també a conèixer aquesta societat, qui som nosaltres, no? Com ha dit Dagà, la Sociolinguística és una disciplina, diguem que recent, però que en el territori català ha estat molt important i us puc dir que des de fora d'aquests territoris de parla catalana ens miren, ens miren des d'un punt de vista científic. Quina és la recerca que es fan aquests territoris? La societat és, com diu en la seva pàgina web, és una confluència de persones. I aquí el Dagà ha parlat de recerca, de persones que fan recerca, sobre tot, que fan recerca en l'àmbit de sociolinguística catalana, però catalana de sociolinguística. I aquí vull remarcar que és una petita diferència en el títol perquè som sociolinguistes que estem interessats, no només per la llengua catalana, sinó també per altres llengües, que entraran en contacte amb la llengua catalana de maneres diferents i en llocs diferents. I de fet, si mirem els títols de les presentacions d'avui, es parla d'usona a Barcelona, però també sentireu coses relatives a Menorca. I sentireu parlar del català, i sentireu parlar de l'anglès, també. Per tant, els sociolinguistes tenim aquesta mirada en què no podem destriar què passa amb una llengua, del què passa de les altres. Per tant, som aquest conjunt de persones, també molt diferents quant a disciplines sociolinguistes, que venim a alguns de la lingüística formal, altres de la sociologia, altres de l'antropologia, de la psicologia, i fins i tot hi ha algun economista que fa recerca en aquest àmbit, de l'economia i la llengua. La societat es va fundar l'any 1981, i entre alguns dels primers fundadors, hi havia gent com en Lluís Bicèn Aracir, l'Antoni Maria Badia, però també, i voldria recordar aquí, dues professors que van ser d'aquesta facultat, Helena Calzamília i la Maria Teresa Torell, van ser d'aquests membres fundadors. Us deia que aquesta activitat dels nous talents era una de les activitats de l'associació, ni a l'altra, si entreu al web, organització de conferències i seminaris, però també, sobretot us voldria recomanar i fer una ullada a la revista de l'associació, els treballs de sociolinguística catalana. I trobareu treballs que potser van començar amb un treball de final de grau, un treball de final de màster, i van acabar esdevenint tesis doctorals i després articles científics. Jo també ho voldria deixar aquí. Només dir-vos que la quantitat i la qualitat de treballs que tenien per triar ha estat molt important. La veritat és que cada any veiem com hi ha més gent que dedica esforços del treball de final de grau i treball de final de màster a l'associolinguística. Voldria agrair aquí també molts professors que tenen relació amb l'associació. Aquí n'hi ha diverses universitats per promoure també l'associolinguística entre la gent que teniu inquietuds de recarcadors. I bé, passaré la paraula al professor Joan Costa, que us presentarà qui són les quatre persones que parlaran avui. Moltes gràcies. Només vull, abans de la presentació, deixar-nos-ho bé. Recordar-vos que he de dir moltes que sou aquí, sou alumnes d'acord. Potser l'any que ve seré aquí. És a dir, que els nous talents es fan cada any. Els treballs que tenen un excel·lent fan una crida per quedar un professorat o un professor al món. I, per tant, també hauria de ser per vosaltres un petit reportatori que potser, si teniu un bon treball, un excel·lent l'any que ve seré vosaltres. I també voldria informar d'una activitat al dium. Entre el que passa avui i ara començareu a fer el CFG, una altra activitat que urbanitza la societat catalana de la sociolinguística per segon any, en altres 6 anys, tenim l'oportunitat, si creu un treball sobre la sociolinguística, d'assistir a una sessió on podeu daltre, en altres estudiants que també estan fent CFG, coordinats per un tutor, de manera que rebeu, diguem-ne, noves mirades, consells, la preneu, i això pot acabar, diguéssim, d'assistir-hi a la qualitat del vostre treball, que el seu torn us pot fer estar en aquesta situació. Segurament no serà la punt d'ofarra, perquè si no ens acusarà de monopolitzar els meus tuits, però aquí sempre tenim obert, no tanquem mai. Aleshores, abans de començar, demanaria a les quatre ponents, si són tan amables de venir un moment, perquè els fem un petit obcepi, i també serà un... i també serà un... bé, cap dels sabors. Ja hi ha res més, no? L'associació és pobra, però també teniu el carnet de l'associació durant un any, el primer any, si ho veu, passeu per aquí. Hi ha un certificat que haureu participat. Per tant, els que encara esteu per fer el TFAG, sàpiguen que, si us dediqueu a l'associació lingüística, us adonem-li, vam escoltar d'encareta. Llavors ja cridem el primer d'agregat ponent, que és Maria Torí, que ens parlaràs per ho llegir bé en anglès, per parlar-nos-en anglès. Volem parlar d'anàlisi del stress shifting problematicals d'imcritics. Conclusions, inclusions... En anglès. És un altre, no? Comencem, ja? Bona nit, el meu nom és Tule Farid, i avui em presentaré el meu estudi, que és comparat amb l'anàlisi del stress shifting problematicals d'imcritics en anglès. Aquesta és la taula de contents que he de seguir per aquesta presentació. Com una introducció, primer de tot, vull parlar de la motivació i l'interès que he tingut per desenvolupar aquest estudi. First of all, the phenomenon I'm studying is non-wildly known, and is only present in certain varieties of some rodent languages. And what is this phenomenon? So this phenomenon is a stress shift placed to critics after an imperative or an infinitive form. So an example would be that, for instance, in central Catalan, the stress stays at the verbal form, so you have donally la catala. But in the variety of Catalan I speak, which is Menorcan Catalan, the stress goes to the critic, which is donally la catala. And another motivation I had is that previous studies had omitted some towns in Menorca, which are Ferreries and Alleyour, the ones that I will discuss. And also they did not consider the sociolinguistic variable H. So I believe my study will be a contribution to the existing analysis. And my aim is to provide a dialectical description of this phenomenon in Menorcan Catalan. Then my study has four research questions. The first one is whether speakers of Menorcan Catalan can perceive differences between central Catalan and Menorcan Catalan regarding this phenomenon. Also whether there are differences between the two towns that I am studying. And then whether H has a role in the use of stress shift. Because I believe that there might be a difference in the groups of H. Because younger people are more exposed to standard Catalan than all the people are. And the last question is whether Menorcan Catalan has true critiques or weak pronouns. But this is a theoretical question that goes into a theoretical discussion and I will not discuss it for this presentation. So regarding the theoretical background, first of all we need to know what critiques and anchitizisation is. So critiques are defined for being systematically on stress and dependent on the adjunts and words. And then it is said that the label critic gathers different categories such as weak pronouns, weak prepositions, weak determinants, articles and weak conjunctions. And then anchitizisation is just whenever the critic is placed after the verb and not before. And then what is stress shift through anchitizisation. So it is really basic, it is just that the stress is moved to the enclinic placed after the verb. Ok, so as a literature review what I want to remark is that the previous studies that have studied this phenomenon along different Romance languages have only discussed this topic from a phonological point of view and sometimes from a syntactic point of view, but they have not considered many sociolinguistic variables. So first of all there are some studies that consider that there are some varieties of southern Italy, such as Sardinian Italian and Neapolitan Italian that have this phenomenon. Then another study on Catalan said that the sonority hierarchy explains intercelabic context and the vowel extension in Catalan. Then another study found out that the enclitics in Mallorca and Catalan had higher prominence and the clitics used in central Catalan. Another study which is from Grimald who did a thorough study on this topic found out that there are different stress mechanisms depending on which syllable the stress falls to and that this phenomenon is a georectal characteristic of Mallorca and Catalan. And finally the last study which is pretty technical says that stress shift is always driven by the avoidance of Marxist patterns. Okay, so what are the shortcomings of the existing studies? So as I said most of them just saw the phenomenon from a phonological point of view and also I found that they didn't consider many participants and that they did not discriminate age or gender. So this is what I tried to do a little bit with my study. So regarding the methodology first of all the participants my participants were all Spanish and Catalan bilinguals but Catalan dominant and they were 72% women and 28% men. And then what I did is I divided them into three different age groups and in total I had 37 participants divided into 19 for forrerios and 18 for alejura. Regarding the method my study had mainly two tasks or two experiments one which was a production task and the other a perception task. First of all this is the production task which is a translation task and participants were shown sentences in Spanish and they had to translate them to Catalan. So I asked them to translate them in the most natural way if they were talking to family or friends so that they would not be influenced and they had to be really grammatical or something like that. So for instance they could have a sentence with the stimulus friello maybe in the context of Ya compra del pescado friello and then they translated this sentence to Catalan and I was recording their voice and when I had listened to all the participants I realized that there were four different possibilities that the participants could say so the first one was pronouncing the form with stress stability that is what is normal to central Catalan which would be frageslo the second one would be with stress shift which is fragil but they could also pronounce the form with a proclitik which is when the clitik is placed before the verbal form without using a clitik at all and then I transcribed all these forms phonetically to see where the stress was placed and if there were some phonetic differences and then the perception task was an acceptability judgement test between central Catalan and monoclin Catalan so the participants had to listen to two recordings that were saying the exact same sentence but just distinguishing one was pronounced with central Catalan and the other in monoclin Catalan and they had to decide which one they believed was more normal or natural to them or which one they would say and they had to do this task for ten times with ten different sentences so regarding the results here are the results for the production task and they are divided for the groups of age and then the A stands for Allior and F for Ferrarias so if we look first of all at the younger group we can see that speakers of Allior tend to use more the form with stress shift and the speakers in Ferrarias and that also the speakers of Ferrarias tend to use a little bit forms with stress stability then in the middle age group the situation is a bit different because in this case are the speakers of Ferrarias the ones that use a little bit more the stress shift and speakers of Allior and in this case both participants of both groups of the towns used forms with stress stability but if we look at the older group we see that there is differences because in this case the older group are the ones that use less the shifted form and use more the forms with stress stability and then there are some occasions in which they use forms with brokelytics or they didn't use clitics at all but I wasn't so much interested in this part so I would not consider it so as a general overview we can see that there are little differences between the towns and some more big differences between the groups of age then regarding the perception task this graph shows the acceptability for the shifted variant so the audio is recorded with Menorcan Catalan voice so here we can see a little bit also the differences of the groups of age because the younger group accepted 100% of the times the form pronounced with Menorcan Catalan which was pretty similar with the middle age group but in some occasions they chose the other but that changed with the older group because they chose more forms with stress stability than the other two groups and in this case there are not many differences between the two towns ok, so as a discussion I want to argue that stress shift could be considered as a distinguishing fixture and I don't know if you are familiar with the La Boa findings for the ones who might not know about it Martha's Vineyard is an island on the east coast of the United States which is a touristic place that a lot of people from the United States go there and La Boa found out that the people from Martha's Vineyard starting producing consciously differences of their vowels in order to distinguish themselves from the tourists that came to their island and I think that this can be a bit related to my study not because of tourism but just as a general attitude so I believe that Menorca and Catalan speakers pronunciation might be influenced by their attitude towards the language so that there might be some kind of conscious attempt to distinguish themselves from central Catalan and I believe that this can be related a little bit to the voting behaviors of the participants or the people in Menorca so I analyzed the past three election results and I found out that there is a general tendency that speakers of well, people from Ferreria vote more left wing party which is Lantesa and the people from Alayor vote more right wing party and in the Balearic Islands there has been a long discussion on whether Menorca and Catalan should be considered a language apart from Catalan or not and it is really common among the right wing parties to say that Menorca and Catalan is not Catalan so I believe that as the speakers of Alayor on the left wing party and one who produced more forums with stress shift might be because of this fact because they want to increase this picture to separate them more from the speakers of central Catalan and so regarding the conclusions first of all as we have seen i les diferències entre Catalunya central i Catalunya menú. I també hi ha diferències entre les dues ciències, perquè els espanyols de Allior són els quals s'hi produïm, més estressats, i també la més relativa part, és que l'Àge té un llibre, perquè els resultats són totalment oposts al que he pensat, perquè, en fi, és tot el grup que ha produït més estressats i que l'Àga era l'únic que a més de 90% de les ocasions ha utilitzat estressats. I, en respecte de més research, crec que un nombre d'incrits, un nombre d'incrits de participants hauria de ser considerat, perquè he d'improvar el nombre en respecte de les prèvies estudis, però, com que això era la meva bàstia, o la meva deficiència, no vaig tenir gaire temps, i podria només arribar a 37 persones, i també que un igual nombre de les females i les espanyoles, perquè no he considerat això com una variable, he considerat el nombre de cada que he tingut, però crec que hauria de ser estudiat si hi ha diferències entre les females i les females i com ho veuen. Jo, amb aquest fenomen i també aquest altre aspecte social linguístic hauria de ser considerat, com la nivell d'educació o l'utilització de Catalan en diferents contexts, perquè sé que eren Catalan dominants, però no vaig ser d'acord amb l'extrema amb qui van utilitzar Catalan, i això hauria d'ajudar que hi hagi una més específica profe linguística dels participants i això hauria d'ajudar a definir més els resultats. I aquest són les referències d'Apius i moltes gràcies, i si hi ha algunes qüestions, em faré preguntar en anglès o en català, per allò que vulguis. Al micro. Per exemple, l'opinió d'Espanya, i d'Espanya, per l'Espanya, de fregir, per exemple, de fregir. Sí. Però em pregunto si fregir és un exemple d'infinitivitat amb clítics. Fa clítics, fregir i fregir és un exemple d'imperatiu. No. I em pregunto si et trobes en diferents formes per entendre el que et trobes. No, perquè a vegades nosaltres, en Menorca i en Catalan, canta una mica les formes de l'imperatiu i els imperatius. So, fregir és un imperatiu form. De fregir és un exemple d'imperatiu. Sí. Perquè hi ha... ens eliminem alguns vals i també... Sí, és una mica estranya. Potser no és el millor exemple, però just per mostrar que no són també aspectes fonològiques, però també que aquest vall pot influir en les diferències entre les dues varieties. Sí. Sí, sí, sí, sí. Sí, sí, sí. Sí, és una mica de vals. No és una pregunta, és només... Primer de tot, una presentació fantàstica, m'agrada molt. Gràcies. Només en un comentari, hi ha un... per si continuo fent recerca d'aquesta àmbit, que espero que sí, hi ha una persona que ha estudiat... no des del punt de vista de punetista, no? Sí. Sí, en el punt de vista de les tindacs i de la morphologia. Has estudiat els clítics en... en vàries llengües romàniques, que és en Francisco Ordoñez. Sí. I només per recomanar-te, si unes articles, perquè tot i que no focalitza en temes de... de situació, ni de violació, però sí que... I fa referència perquè per entendre l'ús de diferents... de diferents formes morphològiques i... Ho han treballat, també. Sí, sí, és que, de fet, per contestar la pregunta, què dic, que és més teòrica i que no ha entrat en detall, vaig estar llegint articles seus, perquè també entren amb aquesta discussió. Dic que sí, el tinc una mica almenys. Però gràcies. Gràcies. Gràcies. Com vulgui? Bona nit. Hola, bona tarda a tothom. Soc la Felida Boditxat, fortes. Vig a tarda de neixement, rifènyen d'origen, català no parlant, amb l'ésicor parlant, i recengleduada en lingüística a la Universitat de Barcelona. Com podeu observar l'ultitud del meu treball de fil de grau, és la transmissió intergeneracional de la masica zona de la segona generació a la seva desentència, que, com haureu vist, ha quedat reflectit tot allò que m'ha descrit anteriorment i, segurament, la realitat de molts joves, que, com jo, formen part de la segona generació o generació.5, que ja preciso d'entrada el concepte de segona generació en aquest treball fa referència a tots aquells individus que han nascut a la comarca d'Ozona, però que els seus pares són immigrants de la zona rifènia del Marroc, que és la que s'ha situada al nord és del país, i, per generació 1.5, insisteixo en aquest cas, fa referència a tots aquells individus que van néixer a la zona rifènia del Marroc, però que han estat escolaritzats i socialitzats a la comarca d'Ozona. A banda d'aquest motiu de caire, diguem-ne que més personal i privat, el meu interès per aquest treball es deu parlar amb en Cança Generalitzada d'Estudis, que hi ha respecte a la transmissió de les llengües immigrants d'aquí Catalunya. A més, a diferència d'altres generacions immigrants, la primera generació marroquina és relativament antiga, fet que causa que la seva descendència ja sigui la que hem anomenat segona generació o generació 1.5, també, tingués descendència o, si més no, està nada de detenir-la. Dic això, suposo que si fa no fa, haureu ja intuït l'objectiu d'aquest treball de fil de grau, el qual és entendre la transmissió de l'Homazic entre els membres de la segona generació i generació 1.5 d'origen marroquí, d'usona a la seva descendència, així com també conèixer els factors que tan afavoreixen com desfavoreixen aquest fet i per tal d'entendre que aquestes decisions o previsions és necessari analitzar la realitat lingüística de la llengua masiga, tenim present el que són les competències, l'ús, les identificacions i les ideologies lingüístiques. L'anàlisi de tot això plegat porta de manera complementària aventure hipòtesi respecte al futur de la llengua masiga, que ja avanço que les polítiques lingüístiques familiars, per tant, la transmissió de la llengua, gira d'entorn de la llengua catalana i la llengua masiga. Dit això, per tal de dur a terme aquest treball de fil de grau, s'ha estructurat el treball de la segona manera. Després de la presentació dels objectius i de les preguntes de recerca, en el punt número 2 hi trobem la descripció de la llengua masiga i la seva presència dins de Catalunya per tal de contextualitzar la llengua en aquest territori, posteriorment, en el marc teòric, com que aquest treball es situa dins del camp de la sociolinguística, que com ve sabeu tothom, la sociolinguística és la disciplina que estudia la llengua en els seus contextos socials i s'ha centrat en l'actuació dels parlants, s'ha centrat en el que vilem, ha anomenat el fet lingüístic en totes les seves dimensions, atendent de manera conjunta les ideologies, les ideologies, l'ús i l'adquisició, deixant de banda en aquest cas el que seria el sistema en si, i la llengua en si. I dins d'aquest marc s'ha presentat la substitució lingüística i les polítiques lingüístiques familiars, ja que són els termes clau d'aquest treball de fi de grau, i a més, segons Fischmann, les polítiques lingüístiques familiars, com la transmissió intergeneracional de les llengües, marquen el manteniment o la substitució d'una llengua. Aleshores, al punt número 4, ja se'n dins de més en el que seria la recerca, començant per la metodologia de la qual se'n parlarà a continuació, però aquí dins de la metodologia es troben la mostra, els instruments de generació de dades i el tractament de dades i anàlisi. Posteriorment, aquestes dades s'han analitzat al punt número 5, que l'anàlisi ha tingut en compte els fets que comentàvem anteriorment del fet lingüístic, és a dir, en l'anàlisi s'han tingut en compte les competències lingüístiques, els usus lingüístics, les ideologies lingüístiques i també la transmissió lingüística intergeneracional, és el núcle, bàsicament, d'aquest avall, que en aquest punt, a diferència dels altres punts, sí que s'ha fet diferència entre els participants que sí que tenen descendència i els que no tenen descendència, ja que en el primer cas, que és el cap de les participants amb descendència, s'ha treballat sobre la realitat que ja està passant, i en canvi, en els participants que no tenen descendència, s'ha treballat des d'un àmit més hipotètic, més des de les expectatives. I ja, finalment, el punt número 6, i trobem les conclusions, on les polítiques lingüístiques familiars seran el núcle que ens permetran entendre la realitat lingüística actual de la llengua masiga, i posteriorment també ens porta a imaginar les conseqüències que pot tenir, com seria la substitució lingüística de la masic, a causa de la poca competència que els individus hi tenen, i a la falta d'àmbits dos. Bé, com comentava anteriorment, ara començarem amb la metodologia, que, vistes les característiques d'un treball de fi de grau, la mostra comptat amb un total de 18 individus que tenen entre 19 i 38 anys. I el denominador comú d'aquests individus és per una banda, les zones georàfiques en què s'han escolaritzat i reviuen, que és la comarca d'usona, que vista des d'un punt de vista de molt lingüístic, que està caracteritzada per una zona molt predominada catalana o parlant, i per altra banda, el que tenen en comú, és el lloc de procedència o de naixement de tots aquests individus, que és la zona rifeia del Marroc, que recordo que està situada al nord des del país. Aquests 18 individus s'han dividit en 3 grups diferents, definits pel sexe i la descendència, de manera que ha quedat un grup de 6 homes sense descendència, un grup de 6 dones sense descendència i un grup de 6 dones amb descendència, que, com podeu observar, falta aquí un quart perfil, que és el d'un grup de 6 homes en aquest cas amb descendència, però desgraciadament no s'ha pogut comptar amb ells de causa de les dificultats que hi ha hagut a l'hora de trobar aquest perfil de grup, que hagués permès complementar el que seria la mostra teòrica del treball. També aprofito per comentar que al llarg del treball observeu aquests codis que fan referència als informants, que, bàsicament, la primera grafia fa referència al sexe, que és una axi, és un home i una desi, és una dona, i la segona grafia fa referència a si tenen descendència o no tenen descendència, és a dir, si tenen descendència, és a de amb descendència i és a de sense descendència. Aleshores, continuem amb la metodologia, en aquests 18 individus se'ls va realitzar una entrevista semidirigida de manera totalment espontània, és a dir, no va haver-hi cap mena de preparació prèvia, per tant, s'han comptat amb metodes principalment qualitatius, perquè aquest tipus d'estudi no són fàcilment quantificables ni generalitzables, i les entrevistes es van enregistrar en format d'àudio, es van fer en català, van tenir una durada d'aproximadament mitja hora, una hora, i es van realitzar de tal manera que fossin com una autobiografia lingüística, vinc dins la qual es van conèixer el nombre de llengües parlades, les competències, els usos i les ideologies que hi tenen sobre aquestes llengües, però amb especial èmfasi, el català i l'emesic. I, finalment, s'ha tractat la transmissió lingüística intergeneracional, que recordo que, en un cas, és de caire més hipotètic i l'altre és de caire ja més real. Bé, ara ja començarem amb el que seria l'anàlisi, que recordo que l'anàlisi està basat en els components que formen el fet lingüístic, és a dir, les competències, els usos, les ideologies, juntament amb la transmissió de la llengua. Al primer punt hi trobem les competències lingüístiques, que, malgrat que la llengua masiga sigui la llengua inicial de tots els participants, de tots els membres de la segona generació i generació 1.5, en aquest cas, ells mateixos consideren que hi tenen molt poca competència en l'emesic i que és la llengua catalana la que més domina, la que se senten més còmodes a l'hora de parlar, ja que és la llengua en la que hi tenen més riquesa l'èxica. Fet que a causa que quan parlen en l'emesic hi hagi interferències del català i no pas al revés, és a dir, quan parlen en català no tenen interferències en l'emesic, però quan parlen en l'emesic sí que tenen interferències en català. Com va a il·lustrar aquest participant, que en aquest cas és un home sense fill, en aquest cas número 1, amb aquest exemple que posa Eves Taglatele, que significa parar a engegar la tele. De fet, la llengua catalana és la llengua usada en pràcticament tots els àmbits, especialment en l'àmbit de l'amistat i de la socialització, inclús si estan parlant amb un amic que és amasigoparlant o amasigoparlant, i l'amasig que de bàsicament ha reduït a dins de l'àmbit familiar, però inclús dins de l'àmbit familiar, com s'observen aquesta taula, hi ha diferències entre els usos que es fan entre els pares i els usos que es fan entre els germans, i la llengua usada pels informants cap als germans és en un català, i en canvi amb els pares és majoritàriament en amasig, però si fixeu, inclús dins dels pares, hi ha diferències entre el que és el pare i la mare, perquè amb el pare, com veieu, hi ha més presència del català i el castellà, i en camí la màgia és l'exclusió on amasig, i aquest fet pot ser degut el fet que el pare, en la majoria dels casos, va ser el primer en arribar al país de Collida, que en aquest cas és aquí Catalunya, a Osona, per tant, va ser el primer en socialitzar-se, per tant, és el que en teoria dominar més la llengua. A les hores, perdoneu... A les hores, malgrat això que s'ha vist, és a dir, la poca competència que consideren que tenen en l'amasig, i els pocs àmbits dus que tenen en l'amasig, la ideologia cap a aquesta llengua, cap a l'amasig, és totalment positiva, perquè igual que el català, consideren que és la seva llengua pròpia. És a dir, els participants han considerat que s'entén tant catalans com amasigs o marroquins de manera imasurable, és a dir, no és que s'has sentit 50% marroquins o amasigs i 50% catalans, sinó que hi ha una dualitat identitària de manera indexifrable. És per aquest motiu que consideren que la llengua catalana i la llengua amasiga és la seva llengua, la pròpia, però la diferència entre una i l'altra és que la llengua catalana la veuen més com una eina de comunicació eficient, la més útil al seu dia a dia, la que veuen necessària al seu futur, i la llengua amasiga percebeu més com el vincle familiar, que forma part del patrimoni familiar i el patrimoni cultural. I aquesta ideologia positiva cap a la llengua amasiga també s'ha vist reflectida entre les llengües que els participants volen que la seva desendencia domini i que ells volen transmetre, que, com podem observar, tant el català com la amasig estan present en tots els casos, pels mateixos motius d'abans, per al tema d'identitat, sobretot, però la amasig sobretot s'ha de transmetre perquè per tal de mantenir, principalment, el vincle familiar que en parlàvem anteriorment, però també perquè diuen que la transmissió és l'única via per la qual una persona pot adquirir la llengua amasiga, mentre que el català, igual que el castellà o l'anglès, inclús l'àrab que es veu aquí, es pot adquirir diguem-ne que mitjançen el sistema educatiu, fet que amb la amasig no. No obstant, la falta de competència, en quan... la falta de competència que diuen que tenen en la amasig, i la falta d'àmbits d'ús ho veuen com un obstacle que pot dificultar el fet de transmetre la llengua cap als seus fills. Per tant, m'agrada, o sigui, per culpa d'això, no es veuen molts capaços de poder transmetre la llengua, i aquesta preocupació s'ha vist reflectida en l'altra grup, que és el de les participants, que sí que tenen ascendència, ja que amb el grec que elles vulguin realment transmetre la llengua amasiga i només la amasig, com observem a quin negreta les interaccions entre les participants i els seus fills o filles són bilíngües, tant en català com en amasig, però hi ha més predominis del català que no pas de la amasig. I a més, molts m'han indicat que, a mesura que els nens es fan grans i són conscients que la mare s'ha de parlar sense cap mena de problemes en català, els nens perrenja directament en català a la mare, fet que encara dificulten més el que és la transvisió del amasig. Però aquesta preocupació pel fet que, priori, els fills no dominin la llengua amasiga es redueix perquè la llengua utilitzada entre els pares de les informants i els fills dels informants, com podem observar aquí, és pràcticament en amasig. Així doncs podem observar que hi ha, en general, un conflicte entre les ideologies i les pràctiques. És a dir, hi ha una tria favorable. Hi ha una tria favorable cap a la transvisió de la llengua amasiga i al fet de reduir el català dins de la llar, però la mancança de competència lingüística i els àmbits d'uts fan que aquest fet no es pugui dur a terme. I tot això, tot aquest fenomen, en general, apunta a una substitució lingüística de la amasig, entre generacions, seguint el model intergeneracional de Fischmann, ja que, com veiem en aquesta mateixa taula, en la qual hi ha les tres generacions diferenciades vigensant en aquesta columna destacada. La primera generació, bàsicament, domina perfectament la llengua amasiga. El cas de la segona generació, la llengua d'origen, es queda reduïda només en l'àmbit familiar, que inclús si recordeu, en l'àmbit familiar, només amb els progenitos, com els germans, és en català, i entre els germans el que es veu, la diferència en quant de competències lingüístiques entre el català i l'amasig és encara major, i els àmbits d'uts segurament es reduiran encara més. Però bé, per tal d'una més consideració diguem-ne, en aquesta observació, seria interessant que hi haguessin futures línies de recerca que investiguessin aquest fet, que, a més, han de tenir en compte que d'aquí uns anys hi haurà més membres de la segona generació i generació 1.5 amb ascendència, per tant, hi haurà més corpus sobre el qual es pot treballar, i es podrà indicar una línia més clara sobre el procés de transmissió intergeneracional de l'amasig, que de moment està poca estudiada i seria molt interessant que en un futur es vegués a veure com acaba la situació. I fins aquí el treball, i si hi ha alguna pregunta... Gràcies. Per a tota la feinada que t'hi posa, treballa aquesta serèctirística de treball qualitatiu, de transcripció de les entrevistes de l'amasig, com t'hi esmeto? Sí, s'hi fa un xic menjant, eh? Hi ha tot d'oritzística que requereix en un treball intensíssim de transcripció de treball de cas, no? I això és una de les bases sobre un bon treball, no? La meva pregunta està relacionada en si consideres que aquestes famílies visquin a Catalunya, i que les violències simbòlics que podeixen a l'estats, sobre els individus que viuen en aquests estats per convertir de llengua de l'estat nació, és més limitada a Catalunya que podria ser en altre lloc on aquests violències simbòlics produïdes pel l'estat nació i que s'ho dueixen tot aquest nivell. No sé fins a quin punt la pressió també per a vendre castellà, i no n'has parlat massa, no, del castellà, a qui ho hem dit, la figura com figura, no? Aquí, basicament, si la pregunta és sobre el castellà o sobre la màgic, perdona, les dues... Sí, l'entorn de Catalunya. S'ha dit que aquestes persones, no?, s'hagin socialitzat i visquin a Catalunya, on hi ha tot un entorn de violència i el lingüístic, en tot el català que digui el castellà. Sobretot cap al multil·liguist. Que allà és monolingua. Li diem que poden exercir, no?, que és una manera molt més clara, no sé si ha sortit aquest tema en els teus entrevistes... No sé si és el que et refereixes, però sí que es va parlar sobre aquest multilingüisme, perquè em vaig fixar que totes les participants van anar bé en català, català, català. Ja els vaig dir el castellà, què? El castellà per mi és com l'anglès. L'anglès és una llengua que no utilitzo, i moltes diuen que el castellà per l'anglès està allà, perquè la consideren com una llengua totalment... ...a genes, totalment com deien, com l'anglès, no? I clar, per elles, el que és la llengua de l'estat, de l'Espanya o Catalunya, és el català. No sé si és aquesta la pregunta que et fa... Sí, diria que potser... O sigui que veu algun negatiu... No, de fet, això vaig pensar. No vaig pensar que, per exemple, que vingués a recerca seria comparar aquest cas amb el cas de la música a França, pel motiu que dius, poder... Com que no hi ha tanta... Molti... no hi ha tantes llengües, si no hi ha una llengua, poder allargar les transmissions diferents que no pas d'aquí. Perquè aquí hi són tres llengües que juguen a... La llengua del català, però... Sí, és difícil. D'acord, ja pensaré. Sí, sí. Merci. Hi ha una altra pregunta. Sí, m'hauràs vist en contacte. Del Darija. No, sí, sí. Sí. De fet, estava parlant amb una tutora, perquè actualment he sigut el màster en l'ensenyament del castellà com a llengua estranger, anar a mitj professionals. A causa d'això i d'altres premis, vaig comentar a la tutora que m'agradaria fer servir aquest treball dins del treball de fi del màster. És a dir, l'ensenyament del castellà o del català anàmesigó parlant. O sigui que... Sincerament, gràcies a això, gràcies... pel fet d'haver-me posat en contacte amb la noia que deies abans, actualment sí molt motivada per aquest fet. I parlant amb la noia que comentaves, les dues van veure que vam tenir un petit problema a l'hora de fer el TFG, perquè clar, jo em volia centrar en la transmissió internacional, però a l'hora de les entrevistes, veies que començaven a parlar. Clar, és que quan el meu fill se'ma al marroc, i se't anaven cap a un altre tema, totalment interessant. O sigui que una de les feines que també he hagut de fer del TFG ha sigut com reduir i centrar a les participants només en el que és la transmissió intergeneracional. Si llegiu el treball, inclús totes les transcripcions, veure que aquests temes, feixin més puntuals com el multilingüisme, el fet de viatjar al marroc, la identitat i tot, estan molt presents. Però d'aquest treball només m'he centrat en això. Gràcies. Sí. Si aquests nens assistien a algun d'aquests espais, si existien aquests espais i fien parlant o les parlant, arreferien al fet que no existin aquests espais. Sí, en relació amb el que deia ella de l'Arab, a diferència de l'Arab, la màzica no hi ha d'escola. O sigui, inclús al marroc, almenys de les temes, les d'on no estic jo, no s'estudia la màzica. Ara, aquí a Catalunya, en un cas de màzica, s'han d'anar a veure imanuals i tot per estudiar la llengua, però no hi ha una acadèmia que els nens hi puguin anar el cap de setmana. I aquí ja hi ha l'Arab en joc, perquè els nens, quan van allà, veuen l'Arab, no veuen pas l'Amazic, i amb més l'Arab està relacionat amb el tema de la religió. I l'Amazic, diguem-ne, que en l'àmbit estudiantí, l'àmbit acadèmic, queda totalment fora del terreny. I que els nens és una altra cosa, que el veure que la llengua amaziga no té utilitat, només parlar amb els pares, i pensen, bueno, si la mare m'entén en català, perquè ets de fer l'esforç de parlar amb el màzic, i només fer servir la màzica amb la mare. I els propis nens, que hi ha hagut un cas que sí que puguem parlar amb ells, ho veia. Un comentari, perquè has dit que voldries continuar d'acabar. I, llavors, jo només et suggeriria que suposo que veieu esforçant, d'incloure com ha dit l'integra, doncs, incloure, com a mínim, dues zones, o dos barris, perquè jo pensava en dos barris molt diferents de Barcelona, o llegues, comunitat amazí, i només deixant l'àmbit de la família per estudiar la transició internacional. És el que s'ha de fer. Però, clar, hi ha la relació amb els barris. El moment en què aquestes famílies van a l'escola, per exemple, a recollir els fills, llavors, què passa en aquelles interaccions? Si el barri, aquella escola, és d'autona, és una cosa, i si és a l'hospitalet, o és d'inamor, doncs és molt diferent. És una manera d'empiar. Un altre problema és trobar participants, com ha passat amb els nois, que encara que hi hagi gent que complaig amb el perfil que busco, clar, el fet de la zona és que hi ha gent que conec, ha de ser de boca en boca, d'una amiga a l'altra amiga, i és el fet que trobo com un obstacle a superar. I, clar, amb el temps que he tingut per fer el TFG, he anat el que em rodeja, però encara al futur tenim més temps i tot. Seria una bona idea. Bé, sí. Si alguna pregunta més. Sí, sí, sí, sí. Sí, sí, sí. No, no, no, no. Dic en 142. Vale. Vale. Val, no sé si m'he posat bé això, però... Si no, ja es queixaran. Aquest és el Aniré Amoni Aball, perquè és un pressi, i no em sembla que no es pot moure amb el... Bueno, puc provar. Ah, sí que es pot moure. Oix, quina modernitat. Aquest és el meu treball de final de grau, de llengua literatura catalana, que em va tutoritzar a la Maite, puig de ball. Jo l'any passat vaig acabar aquest grau, i el vaig estar fent aquest treball durant tots els curs passat, més o menys. Vaig començar una mica amb autoritat, però més o menys durant tot el transcurs del curs passat. I, si el títol és, l'accent importa, el català que parla en les dones endelosa de Barcelona. Llavors, un dels objectius és fer una contribució a l'Associació Linguística Crítica, en la màjora que es pot fer una contribució dins d'un treball de final de grau, que, com ja s'ha esmentat, no és un període de recerca molt curt, i també amb la humilitat de ser estudiant, també. L'interès que pot tenir a nivell sociològic és que estudia una comunitat de parlants molt concreta, les dones endeloses que viu a Barcelona, i a nivell lingüístic també m'agradaria destacar, que els treballs anteriors també són de llengua catalana, que és una llengua que s'ha administrat repetidament, ha patit un procés de substitució lingüística, una mica d'aigua que se m'acaba, i que a Barcelona conviu amb llengües molt diverses, entre d'altres, una de les llengües amb les quals ha estat una mica batallant, que és el castellà. A nivell personal m'interessava aquest tema, perquè soc acompanyant de processos d'ensenyament aprenentatge de persones adultes que volen aprendre català, i llavors hi havia una sèrie de preguntes que hi havia d'anir amb ment, que tenia a veure amb la càrrega de significat que tenia un determinat accent del català a Barcelona, concretament. Llavors, la finalitat principal del treball ja m'havia oblidat d'això, de recollir experiències personals de dones endeluzes que viuen a Catalunya o verdament a Barcelona, en relació a les conseqüències de tenir un accent endeluz, com parla en català, sobretot en relació amb el que fa el seu accés a recursos simbòlics i econòmics. Llavors, la hipòtesi de partida, la hipòtesi de la qual jo partia, que també es basava una mica en l'experiència de la manera informal als grups de català, que jo dinamitzava, era que l'accent de les dones endeluzes, com parla en català a Barcelona, té una càrrega d'un estigma molt determinat i realment els dificulta l'accés a aquests recursos simbòlics i materials. Però això és una hipòtesi que jo volia una mica investigar en aquest treball. Llavors, aquest és una mica l'esquema que utilitzaré ara. Hem parlat dels objectius, parlaré una mica ara del procés i la estructura del treball. En aquell punt treballaré des de la hipòtesi fins a les conclusions. És un matxembrat una mica compacte de tot el que és el treball. Llavors també parlaré d'altres possibilitats de recerca que en poden semblar interessants. Durant el procés de elaboració d'aquest projecte, primer vaig fer la recerca amb bibliogràfica per vestir el marc teòric. És una recerca bibliogràfica que abarca molts àmbits diferents des de la sociolinguística crítica, fins al feminisme, fins a la història, fins a... Molts referents de molts camps del saber. Tot i que, evidentment, o qualsevol que deien per al temps del qual disposava, la profunditat potser podria ser més àmplia, però sí que hi ha molta diversitat d'àmbits en aquest treball, àmbits del coneixement i del saber. Vaig escollir la metodologia de recerca qualitativa, perquè també em parla en el món dels matisos, de saber de no estancar-me en una cosa molt tancada, perquè això em podia determinar i limitar a l'hora de trobar alguna de les troballes que vaig... que, finalment, vaig aconseguir. I després vaig passar a la famosa transcripció de les entrevistes, l'anàlisi de dades, una anàlisi de dades que... en la qual vaig ampliar el marc teòric, perquè se'n va fent necessari ampliar-lo, i després vaig esbossar a quatre conclusions, que resumeixen el treball partint d'aquella hipòtesi inicial, no? I l'esquema del treball em va quedar una mica com el veieu aquí. Llavors, reprenent la hipòtesi, com veieu aquí, vaig de la hipòtesi a les conclusions, potser queda una mica barrejat, però bé, espero que s'entengui. Llavors, la hipòtesi barrejava dos conceptes, o tenia dues parts, l'accent en relació a l'estigma i l'accent en relació als recursos simbòlics i materials. Llavors, l'accent de les dones en de l'ús ha associat socialment a un estigma. Les entrevistades que van participar en aquest treball diuen que no són considerades parlants legítimes de català. Llavors, els quatre fenòmens que observen, que jo els he resumit aquí tots quatre, són la negació de la possibilitat que una endelusa sàpiga català, la interposició del castellà, que això és ben conegut, la inintel·ligibilitat de l'accent en de l'ús, com parla en català, i l'associació d'aquest accent amb un capital econòmic i cultural baixos, que és una part que engloba bastant el cruix del meu treball. La negació de la possibilitat que una endelusa sàpiga català, ells l'expressaven al certit que fins i tot quan el dominaven, quan presentaven un domini que podíem fins i tot confondre amb una persona nativa de català, la gent no acabava d'assimilar la procedència, una vegada era rebel·lada. Uf, que petit. La Isabel, a veure si que ho llegeixo. Aquí he posat algunes aportacions d'elles. A mi m'han preguntat moltes vegades què ets de la franja, perquè jo crec que s'adonen que és un accent raro, però que tampoc associin a algú d'endelusia a parlar en català. Que això també passa molt. Com, ah, hi ha endelusa i parles català, bueno, a mi m'ha passat molt. Com que la gent sorprèn molt que una endelusa pugui parlar català. És a dir, que no m'ho acabo de creure, però al meu cervell no ho entenc. Aquesta associació d'un domini del català i la procedència d'endelusia. Després hi ha la interposició del castellà. El fenomen de la interposició analitzat per ara sí, l'inignoles, abastament, perquè fa que el castellà es devingui una llengua franca, una lingua franca, la intercomunicació entre parlants de dues comunitats lingüístiques, la catalana i una concebuda com a forestera. Això sol passar amb les llengües minoritzades com el català. Per això també ens hem fet èmfasi amb el fet que és minoritzada. En el cas de la interposició, els passa moltíssims noos parlants de català. I sorgeix en la mínima pista que la llengua inicial de la persona no és el català, doncs ja els canvien el castellà. La Clàudia, en aquest sentit, diu que quan parlo anglès a mi ningú no m'exigeix que parli perfectament. Em nota que sóc guiri i em tracta com a guiri i em passen també coses. Però pots parlar. Aquí passa molt que si no parles perfectament el català, la gent et canvia el castellà. Aquesta idea de... Podíem analitzar per quanta raons això es fa, però és una cosa que detecten i que sovint detecten com un refug. Almenys les persones que vaig entrevistar. I després hi ha el tema de la inintel·ligibilitat de l'accent andalus en català, que vol dir que quan parlen en català l'accent andalus, que a vegades és això de les esses del final, aquestes característiques fonològiques que poden provenir d'aquest accent andalus, fan que sigui difícil de comprendre com parlen català. Llavors el que fan ells és forçar un accent més estàndard perquè s'entengui millor. I aquí la Carmen també diu, estres, no sabia que es veuria tan petit. En andalut tu pots aspirar-la a totes les coses que vulguis, però en català és que a vegades no t'entenen. No hi ha un accent andalus del català que sigui compress. Això és el que ells detecten. I el quart fenomen que ells van detectar és l'associació amb aquest capital econòmic i cultural baixos. Capital econòmic i cultural han sortit da por dia. Clar, sí, l'Ola, per exemple, diu el sentiment de inferioritat que una siente o que te hacen sentir es otro. I aquí entra l'andalusofòbia pura i dura. És una qüestió de classe nord-esurt que està en el dia a dia. Està en el habla, està en el trato, està a la hora de buscar treball, tener que ir con la carta de presentación. Hola, soy doctora, no sé cuántos no sé qué. La qüestió és que es veuen molt obligades constantment a justificar el seu capital cultural, perquè el capital lingüístic seria com un delator d'un capital cultural baix, i també d'un capital econòmic baix. Llavors, perquè poso aquesta fotografia, aquesta fotografia és de mala gada fent el guacil, en què vaig trobar aquesta escultura que em va agradar moltíssim, que estava fent aquest treball i em va semblar que era molt representativa. Això és un homenatge a tota la migració de l'USA, que va haver-hi els anys 60 i 70. I aquí es marcava una mica l'absència d'aquesta gent que es va veure obligada amb obres. En un moment en què aquesta regió s'estava convertint en una economia de perifèria. I el que dic en el treball és fixar-nos en el negatiu de la fotografia. Des de Catalunya tenim l'absència, tenim la presència d'una gent no vinguda, no? I és a partir d'aquí que es crea com una caricatura. També m'agrada aquesta foto perquè és com una figura... així com difosa que no se'ls veuen bé, no? Què representa? Però el que he detectat en aquest treball o amb les entrevistes i tal és que encara romà en l'imagineria col·lectiva a Catalunya, certa imatge de difosa del que és la persona en l'USA. Llavors, tornant a la segona part de la hipòtesi, la hipòtesi que tenia a veure amb els recursos simbòlegs i materials, és un impediment... L'accent et suposa un impediment en l'accés a recursos simbòlegs i materials. Elles diuen que sí, que és un impediment. I els casos concrets que ells destacen és l'accés a la universitat, que és una cosa que totes han intentat fer, totes tenen un nivell acadèmic molt elevat, totes les que vaig entrevistar, master, doctorants, etc. I troben que l'accés a la universitat els ha estat molt impedit a causa del fet de tenir un accent en de l'USA. Per què? Perquè justament en el món universitari es valora una sèrie de capacitats o de coneixements que no serien associats amb aquesta figura que veiem abans, que és l'esteriotip de la persona en l'USA. El treball també ha fet una petita crítica d'aquest tipus de coneixements que es valoren a la universitat, recollint, per exemple, algunes veus del feminisme en de l'US, com Marga Llego, que deia una frase que estava molt bé, que deia que les oprimides només serien protagonistes de la història, i podrien recuperar l'autostima quan la recepta de la meva àvia estigui al mateix nivell que una tesi doctoral. I llavors fèiem una mica de crítica amb aquest tipus de capacitats i aquest tipus de capital. Què els suposa a ells és ser valorada sempre amb un capital cultural baix? Doncs el que vaig percebre pel que explicaven són unes conseqüències psicomocionals que els afecten a la seva autopercepció. És a dir, aquelles mateixes van anomenar autuodi i no són sociolinguístiques, són sociolinguistes, però totes elles van parlar de l'autuodi. Vale. Llavors... Perdoneu-me. Això significava ser jutjades, sentien jutjades a nivell d'un capital culturalment expret, rebutjades com a parlants legítimes. La qual cosa el suposava una insegurada telèfona de parlar català que les empania a dubtar el castellà com a llengua de comunicació. Llavors, finalment, seguint tot aquest reunament, el que vaig detectar és que l'accent, en aquest cas, que és com una marca, un delator, que et delata la procedència d'aquestes persones. Una procedència que, a Catalunya, té una càrrega significativa molt peculiar per la història de migració que hem dit abans. M'interessaven alguns casos, les parlants que vaig entrevistar eren percebudes com a natives, i llavors em va interessar també què passava amb aquesta gent. L'únic que em va preguntar era si eren els llengües legítimes o tampoc, o eren. Llavors, el que deien és que una vegada revelava en la seva procedència la classe social d'on venien, la procedència geogràfica, la classe social d'on venien, o fins i tot la universitat on havien estudiat, ja baixava el seu capital cultural. I això. Llavors... Vale. Una mica el... Una de les... Una de les persones que situo molt és a Govman per la definició que fa d'Estigma, que ha diferenciat entre les persones desacreditables i les desacreditades pel grau d'evidencialitat que té aquest estigma. I hem assemblat representatius i tarlo, perquè justament aquest treball el que fa és... És molt rellevant aquest tema, no? Perquè l'accent pot ser emmascarat o pot ser amagat d'alguna manera en alguns casos, no? Les parlants que vaig entrevistar, les entrevistades, algunes eren capaços de dissimular l'accent, d'altres preferien no tenir accent, però eren incapaces d'amagar-lo, i d'altres reivindicaven l'accent andalus en català com a accent legítim. La qual cosa em va semblar molt interessant, tot i que s'ha reivindicat més en castellà, això, i que també s'adopteix a aquesta perspectiva en el català. Llavors, per resumir, és que no em vull enrotllar. S'ha acabat el temps, oi? Llavors, l'accent importa, no? Si reprenem la teja al principi, l'accent importa. Elles diuen que sí. Primer, perquè és un delator de procedència, després importa efecte perquè aquesta procedència, com dic, està associada a aquesta categoria abstracta social, d'una persona molt concreta, amb drets determinats de Catalunya, i importa l'accent, que això també ho volia mencionar, és veritat que el treballar està centratant l'accent, però sobretot importa la procedència geogràfica i econòmica o social de la persona. Aquí he apuntat altres línies de recerca, però sobretot una ampliació de la mostra, com han dit també les altres persones que han intervingut. També podria ser interessant entrevistar parlants altres territoris en relacions menys jeràrquiques amb Catalunya, perquè la relació amb Catalunya i Andalusia em sembla molt jeràrquica, a nivell econòmic i polític. També seria interessant l'accent de les castellano-parlants d'Amèrica iatina. Bé, seria molt interessant, molts temes, no?, que podríem divulgar fins al final, o també fins i tot aquí. Posar-te el català amb l'accent d'Andalusia en altres territoris del domini lingüístic del català, que això també em semblaria molt interessant. I fins aquí, crec que us hagi agradat. Sí, ho he tingut en compte, però no ho he pogut analitzar molt a fons, però sí era un dels temes, evidentment. Si he triat les dones també era per acudar la mostra, la veritat. També era perquè era la gent que tenia més a l'abast, perquè justament les classes de llengua catalana, i crec que moltes de les formacions d'adultes estan en fraconto de les dones. També per aquesta, segurament podríem analitzar aquest fet. Però no ho he analitzat molt a fons, però ells sí que ho mencionaven. També té a veure el fet de ser una dona que no tingui tant d'accés a llocs de poder, per la meva forma d'expressar-me, d'expressar el capital cultural que tinc, etcètera. La inseguretat, aquestes coses. Es va mencionar, però no hi vaig entrar molt a fons, perquè no era el tema principal. Però sí, sí, segur. És una situació que s'ha presentat en la nostra manera de veure la llengua catalana, una cosa que és una sensibilitat, que és una llengua molt més serveix per parlar de la gent que la té com a nativa. Per tant, aquesta és una de les visibilitats que ha imperat durant molt de temps a la nostra territori, i que ha de fer-hi una mica de salvadora, perquè hi va haver un moment en què hi va haver un pacte entre nosaltres, el comandament de la llengua, el que va no passar, que hi haurà moments en una situació en què hi ha una pressió per abandonar aquesta llengua, que ens declararem que entre nosaltres no més treballem catalans. Però hi ha l'altra ideologia en contravisió, que és una ideologia de la militar, en què diu que la llengua serveix perquè tothom la parli, i és la mateixa llengua, la mateixa llengua, la roba que l'esteixis, etcètera. I volar, doncs, s'acostula que estem en transició. No sé com t'ho veus, que fem un muntant o canviant cap a una ideologia, i parant de l'authenticitat cap a una de la llimita, o com a mínim, que hi ha molts nens. És com ho veus, que s'està confirmant alguna cosa o no? Clar, voler, si és veritat que la situa bastant el treball, i és bona pasa del treball, aquí no l'he mencionat. Perdó, voler. Eh, no, però... Però sí que crec que per una banda hi ha el tema aquest de l'anonimat, però d'altra banda, tu veus els casos concrets d'aquestes persones, i veig que no és tan fàcil que sigui una llengua anònima. Llavors, el que veig és que això, que la realitat de les experiències viscudes per a aquestes dones en concret, fa que sigui una llengua marcada d'aument. Però, clar, jo què he fet? Potser hi ha gent que té altres experiències. En general, i també com a professional del món de l'ensenyament de llengües, veig que és una llengua marcada, costa molt crear situacions comunicatives en què sigui... estigui naturalitzat de parlar directament en català. De fet, és un dels temes que més treballo classe. Sí, no sé. A Barcelona, a Sants. Sí. A mi m'agradaria sentir-ho a totes les universitàries. Sí, l'interès de que fossin universitàries, són dones universitàries adultes i actives, que més o menys han emigrat a Barcelona, fa uns deu anys com a màxim. Llavors, ella m'interessava que fossin universitàries justament pel contrast que genera amb el tema del capital cultural, perquè són concebudes sempre com un capital... un capital cultural baix. Llavors, s'hi d'entrada i eren de l'USAS, però que seguir-s'hi en un esquema entès com acadèmico amb un capital cultural alt, doncs encara em semblava més absurd que fossin enteses com... doncs això. Menys preades per culturalment, no? Això és de l'entrenària. Molt bé. I aquí, no? Així. És una dona, no? Ja. No passa res. Aquest funciona però no té referències bibliogràfiques, perquè l'altre no funcionava. A veure aquí. Vale. Doncs, hola, bona tarda, jo soc la Glòria, i moltes gràcies per estar aquí a tots plats i per aguantar que sóc ja l'últim. I moltes gràcies també a l'Eva, la meva tutora, i família i acompanyant. Ara canviem el focus. Ens anem cap a l'anglès. El meu treball, com ho bé has dit, és l'English Language Assistance Program at Municipal Public Policy, aquest estudi. I, bàsicament, tracta sobre els programes d'oxiliars de conversa. Els programes d'oxiliars de conversa, com suposo que molts de vosaltres sabeu, tracten d'incorporar un assistent d'un auxiliar de conversa, en aquest cas, de parlar anglès, dins de l'aula. Primer de tot, faré la introducció a contextualització, després explicaré el marc teòric en el que se'n marca el treball, la metodologia que vaig seguir i l'anàlisi i conclusions. Bé, com us comentava, el programa d'oxiliars de conversa en anglès és... Perdó. És un programa que inclou els auxiliars de conversa dins de l'aula, és un programa que va començar fa bastant temps, amb un acord bilateral entre el Drenonit i Espanya. L'objectiu d'aquest programa és millorar la comprensió d'expressió dels estudiants en relació amb l'anglès, com introduir els auxiliars de conversa en anglès. Aquest programa comença a nivell de les escoles públiques, es feia pel ministeri i la Generalitat del Departament d'Educació. Després, posteriorment i sobretot aquests últims anys, va començar a ser també aplicat a escoles privades i concertades, com un segell de qualitat i prestigi. Òbviament, finançat, etcètera, a nivell privat. I, finalment, i aquí és una situació amb molt treball, el cap al desembre del 2017, i ara passem una mica l'àmbit personal, vaig acabar treballant com auxiliars de conversa en una escola concertada. Aleshores, aquí vaig veure que hi havia un programa d'auxiliars de conversa en anglès, i jo em pensava que ens trobàvem en aquest àmbit, no?, que estava finançat a nivell privat, etcètera. La meva sorpresa va ser que aquest programa s'està aplicant com a política pública a nivell municipal. Allò és una cosa que em va sop de molt per diversos motius. Primer de tot, perquè a nivell de competència educativa, en aquest àmbit la competència és part del ministeri, o de la Generalitat del Departament d'Educació, però a nivell municipal no es pot legislar, l'Ajuntament, que diguéssim, no entra a legislar en aquest àmbit. I llavors vaig trobar molt interessant, i vaig decidir buscar més, i t'has frinat una mica que hi havia al darrere. Aleshores, els objectius d'aquest treball són entendre la naturalesa política d'aquest programa. Per què? Perquè el programa passa a formar part de la gent de política a nivell municipal, a què respon. A analitzar la seva incorporació a la gent de política, i mirar el disseny i implementació. Bé, el que vaig trobar molt interessant d'aquest treball és que veu de dos àmbits. Per un cantor veu de la ciència política, i per l'altre cantor veu del que seria un àmbit més de la sociologia, la sociologia lingüística, sociolinguística... M'he fotut un lliure, de la sociolinguística, amb l'anàlisi de les ideologies lingüístiques. Aleshores, com fer? Perquè era una tasca una mica complicada d'intentar posar en diàleg aquests dos àmbits tan diferents. Per fer això, al final, ho vaig fer de la següent manera. Aleshores, aquí pot ser una mica complicat d'entendre, però vaig agafar l'anàlisi del cicle d'una política pública amb les diferents etapes i diferents fases que té, i vaig intentar veure com aquestes ideologies lingüístiques afectaven o quina influència tenien en les diferents etapes, quina influència tenien en l'inclusió d'aquest tema en la gent de política, en el seu disseny i en la implementació. Com podeu veure, aquí l'evaluació queda apartada, perquè per un tema de recursos de temps d'espai, i materials no podien clau. Aleshores vaig decidir centrar-me en aquestes tres primeres. Amb aquestes ideologies lingüístiques, quan parlem d'idiologies lingüístiques, ens referim a tot aquelles creences que determinen un sistema articulat de creences, que determinen la percepció que tenim d'una llengua a l'ús, que en fem, i la seva estatus. I aquí val la metodologia. Com ho hem fet? Doncs era un estudi de cas d'un municipi concret, i ens vam centrar... hi havia set escoles que participaven. Públices i privades i concertades, indiscriminadament. No es va fer diferència, totes se'n beneficiaven, i no hi havia cap lògica de public o privada. Els principals actors que es van identificar van ser la tècnica d'educació, la regidora d'educació, els directors de les escoles, els auxiliars de conversa, i les ampes, que m'has deixada. Aleshores, com has de fer aquest procés d'anàlisi i recerca? Bé, l'ideal hauria estat poder entrevistar tothom, però, lògicament, no es podia. Aleshores, es va intentar agafar una mostra que sigui representativa, i es van fer tres entrevistes, una entrevista conjunta a la tècnica d'educació i de la regidora, després una altra entrevista de directora i una altra entrevista a un dels auxiliars de conversa. Posteriorment, aquestes entrevistes van transcriure, també, i es van analitzar per el treball. Una altra cosa que també es va tenir en compte va ser els documents intents que s'havien generat i la cobertura que s'enfeia als mitjans de comunicació. Com aquest programa, com a política pública, la difusió que s'està fent i com es venia. I aquí entrem a l'anàlisi, que és la part de la Txicha, que és la inclusió de la gent de política, el disseny del programa i la implementació. Per què s'incorpora aquest programa a la gent de política? Perquè un programa d'auxiliars de conversa en anglès passa a formar part de la gent de política i s'acaba convertint en una política pública a nivell municipal. Bé, quan vaig fer les entrevistes amb la regidora, amb la regidora d'educació i la d'educació, hi havia 16 elements de les ideologies lingüístiques que comentava abans, que anaven apareixent reiteradament en tota justificació que diguéssim d'inclusió d'aquest programa. Entre aquestes ideologies estaven la instrumentalització de l'anglès i l'anglès com a necessitat. Què vol dir això? Que expressaven reiteradament que l'anglès avui en dia és una eina per poder accedir al mercat laboral i que sense l'anglès avui en dia no tens possibilitats per accedir a aquest mercat ni per millorar socioeconòmicament. Aleshores, aquesta percepció de l'anglès com una necessitat, com un mast, un sí o sí, i l'anglès com a algú que per sí sol et portarà a tenir unes millors oportunitats laborals, etc. Porta el que es denomina una democratització de l'anglès. És a dir, si nosaltres percebem que l'anglès és una necessitat, això acaba fent que en els partits polítics, etc., s'acabi presionant perquè s'acabi convertint... o sigui, s'acaba convertint en un dret. Aleshores es va presionant, presionant perquè això... perquè els partits polítics incrementin les hores d'anglès, em facin polítiques lingüístiques de cara a incrementar aquesta exposició de l'anglès. Per últim, hi havia una ideologia lingüística present que era la percepció d'inferioritat. Això era molt significatiu, perquè en diverses ocasions, quan els preguntava, si es tractava d'una anticipació interna, és a dir, que ells havien detectat un problema, et diuen que aquí l'anglès hi ha un nivell molt baix. És bé, però hi veu fer alguns examens, hi havia alguna informa... Bueno, és que, clar, s'haurà les notícies que l'informa Pisa sempre ens posa a l'aqua d'Europa. Llavors, clar, aquesta percepció... era algo que s'associava a nivell fins i tot cultural, de la nostra manera de fer, que ens costa molt, i era algo que és inerent a la nostra manera de fer. Això contrastava amb les dades que havien sortit en el quadern del Consell d'Evaluació Educatiu del Departament de la Generalitat d'Enseñament, fa uns reports, uns informes, bianuals, on s'analitzen les competències bàsiques a estudiants de Sisè de Primària. Aleshores, en l'últim report que havia sortit, es veia com les competències de nivell d'anglès estaven al mateix nivell que el català i el castellà. Clar, això era significatiu en el sentit que, mentre per ell es va al nivell d'anglès, era una preocupació, no ho era pas a la català i a la castellà. Per tant, les dues hipòtesis de partir d'aquí era que s'havia inclòs per una anticipació interna de que hi havia un problema a solucionar, que deien refutades amb aquestes dades, per exemple. Llavors, l'altra hipòtesi era que s'incluïa per un tema de competició electoral. Això vol dir que hi ha un tema que treu rèdit políticament i que es decideix incloure la gent de política. I, en aquest sentit, hi havia eleccions al cap de poc, i, en el programa electoral de partir d'un qüestió, hi havia això. Som garantia del progrés. Fem un esforç per progressar en la igualtat d'oportunitats a través de la formació. Impulsem un programa d'anglès per a tothom, oferint a les escoles en els curs de cinc hessis, eh? Dues hores adicional d'anglès enmenal en col·laboració amb la comunitat educativa. Això és el que porta en el programa electoral. Clar, això, si us hi fixeu, cassa amb el que comentàvem abans de l'anglès com la instrumentalització de l'anglès amb les comunitats. És a dir, promou la igualtat d'oportunitats. Anglès per a tothom, democratització de l'anglès. Clar, què passa? Quan tu fas una proposta que cassa amb aquest imaginari, té molta rebuda, i a nivell de rèdit electoral costa poc i retorna molt. Pel que fa el disseny d'aquest programa, com heu vist, era una activitat que havia de ser un acte d'estrascular de dues hores setmanals. I va acabant un programa d'oxiliars de conversa en orall i l'actiu. Amb totes les dificultats que això implica, que ara no puc explicar per falta de temps, però era molt complex, havien de desenvolupar un programa marc, era molt complex. Això que es devia a la presió de les ampes en gran part i també a la presió dels partits polítics. Això va ser molt interessant, i va ser molt important en el lloc dels diferents actors. Aleshores, clar, si era extracurricular, ja no complia aquest requisit d'accessible per a tothom, perquè era fora de l'horari escolar, llavors ja no tothom podia accedir. Al final també... Al final va acabar fent un programa dintre de l'hora electiva, i un altre ideologia o un altre aspecte que es va veure en el moment de dissenyar aquest programa, que es va decidir que havia de ser dut a terme per Nadius, parlant-nos de Nadius. Clar, això és molt significatiu, perquè hi ha tota una ideologia lingüística al redder, és a dir, tant la tècnica d'educació com la regidora, quan se'ls hi preguntava per què, explicava, no manifestant, que clar, és que... perquè es tracta només de parlar. És que faig així perquè me'n recordo els dies. Es tracta només de parlar i d'escoltar, llavors es veu aquesta figura del Nadius com l'owner apropiatari de la llengua anglèsa. Llavors, això, aquesta imatge va associada també a una certa pronunciació, a una certa zona geogràfica i a la manera determinada de parlar. Clar, això és una visió molt monocèntrica, en el sentit que el que fa és apartar totes les varietats de l'anglès que puguin haver-hi i centrar-se en un timpo d'anglès, sobretot relacionat amb l'anglès d'anglosexor i tot l'imaginar-hi cultural, que això està relacionat amb Nadius com en va ser els culturals. També hi havia la percepció que aquests Nadius, el que havien de fer era despertar la curiositat per aquesta cultura anglosexora, no? I ser també transmissors de festivitats, el tea time, tot el que us pugueu imaginar és vingar al cap. Llavors, quin va ser el problema? Que cap Nadius va solicitar la feina. Llavors, d'aquí, ja... I van dir, ara, com ho reclem, això? Doncs anem a posar candidats nonadius, millor, eh? Amb un nivell d'anglès teu. Clar, aquí es van generar una sèrie d'atencions, perquè tot i que havien solucionat personalment aquest problema, les escoles tenien una expectativa implícitament, no era algo que elles exigessin, però tenien un tot un imatge que explicava que no es va complir. Clar, ells que esperaven que els nous candidats sonessin com Nadius, es van trobar que hi havia un auxiliars de conversa que venia d'Amèrica a llatina i que, segons va dir la tècnica, tenia un accent que feia més mal que bé. Això vol dir que el seu nivell d'anglès fos dolent, etcètera. No té per què. El problema és que quan tu associes un Nadiu, associes l'anglès a un Nadiu, i aquest Nadiu a una pronunciació RP, o el que sí que s'imaginesi, clar, i llavors de fer algú amb un accent com el que puc tenir jo quan parlo castellà, amb un accent que no és el que t'imaginaves, clar, això se trenca en els esquema. Llavors, aquest problema quedava personalment solucionat al que no hi haguessin Nadius, però hi havia el problema de com legitimes que aquests auxiliars de conversa no Nadius, són Nadiens o són bons candidats per la feina. I aquí es va crear tot un nó discurs que està lligat al que Pilar anomena que és Passing, que és l'adopció d'una nova identitat. És a dir, es va animar a que aquests auxiliars de conversa es creessin tota una identitat d'una persona que vivia en un país d'anglosexor, es canviesin el nom, etcètera. Perquè així els nens farien un esforç a l'hora de comunicar-se, que això està associat amb la monolingua alfàlasi, la falàcia monolingüe de Philipsson. Que el que... Això, una creació d'identitat, perquè haguessin de fer un esforç. Llavors, aquesta falàcia, el que Philipsson diu, és que hi ha tota la creença de que les llengües s'aprenen millor de manera monolingüe, i que qualsevol altra llengua, si la llengua materna d'aquest cas, és una amenaça per l'aprenentatge d'aquesta llengua. Això, a mi em va sobtar i em sembla una contradicció, perquè promovia una pràctica monolingüe en una societat monolingüe. Llavors, aquest discurs monolingüe, tot i que en general he acceptat tant per la directora com per la regidora i la tècnica, sí que va ser qüestionar per una de les auxiliars de conversa, el que el que va dir va ser que un parell en monolingüisme real era que pogués canviar d'una llengua a l'altra dins de la casa. Llavors, això va anar una mica amb la línia del que Philipsson diu, que és que quan tu prives als estudiants de poder utilitzar o poder en algun moment determinar, tu ets de la seva llengua, que s'estàs fent també, és privada a la seva pròpia identitat, que ells puguin tenir accés, experiències i vivències pròpies. I això, al final, el que acaba generant la llengua que estan aprenent. Per últim, un altre dels problemes que es veuen al moment de la implementació és que la formació pedagògica no era un requisit, no era un requisit de dintre, si es tenia millor, però era un requisit. Però, llavors, quan parlaves amb la directora sobretot, veies que se'ls esperava un rol d'ocent. Clar, aquí és quan un dels auxiliars de conversa va ser acomiadat perquè no tenia habilitat amb els nens. Clar, si no et n'havien de tenir fort. Aleshores, un altre tema era la flexibilitat del programa. Aquest programa, en principi, havia de ser molt flexible per adaptar-se a les necessitats de cada centre i de cada grup classe. Però quina era el final? En què es tradueix això? En què hi havia una falta de magnificació i concreció. És a dir, que els auxiliars de conversa estaven com uns taquirots a classe sense saber quin era el seu rol o què havia de fer. I ara ja per finalitzar, i no enrotllarem a més les conclusions, des d'un inici, l'inclusió d'aquest tema, d'aquest programa, la gent de política, estava marcada per aquesta percepció de l'anglès com una necessitat. I respon en gran mesura aquesta febre de l'anglès que hi ha a la nostra societat. I també era una mica el que s'anomena teatre de responsabilitat. És a dir, en comptes d'abordar problemes complexos que tenen un cost molt elevat i que són difícils, de vegades surt més a compte políticament, abordar un tema que té un cert grau d'acceptació que no implica invertir molts recursos, però que té un gran retorn polític a nivell electoral. Aleshores, es van detectar una sèrie d'incorrences, que era que tota la política girava en torno a figura aquesta al Nadiu, per tant, quan cam Nadiu aplicava feina, es desmonta i per la seva raó de ser. La parent fracturada de programa acaba sent una absència total de programa i un rol indeterminat dels estudis de conversa. I això feia que en gran mesura l'èxit ofrecàs d'un nen del rol docent, o sigui, l'experiència pròpia dels auxiliars com a docents. Futurs temes de recerca, l'apartat d'evaluació, que s'havia deixat a part, perquè no havia estat possible, i trobar indicadors qualitatius per poder valorar aquest programa. Una possibilitat, per exemple, seria fer recerca etnogràfica, que seria molt interessant. Sobretot perquè, com tots sabem, els recursos públics, malauradament, són limitats. Aleshores, estaria molt bé poder saber si hauria de ser una prioritat com a política pública. Moltes gràcies, i no hi ha referències. Sí que hi ha referències. Si teniu preguntes. Endavant? No, aquest programa, en principi, va començar com una prova pilota de dos anys, va continuar, i a l'hora de fer les entrevistes, i la resposta que em va donar de tècnica va ser que segurament es quedaria implantat, perquè no creia que hi hagués cap partit polític que s'ha entrevist ara a treure això. El qual ja et diu molt, també, de... El programa en sí. Vols dir al campave? No, bueno, això era algo que la pròpia tècnica d'educació deia que els animaven a fer veure que eren nadius, a inventar-se, doncs, jo que sé, jo vinc de London, o de Bristol, o de qualsevol lloc així, i és canviant el nom. En comptes de rosa, robs, vull dir, tant, a molt cas era més difícil, perquè a Glòria no, però... però a Glòria. Prou que es promovia. D'aquí, bé. No, ja n'hi ha n'hi ha n'hi ha no. No ho veus, no, i els nens presenten. Hi havia tot un terra que era molt difícil de gestionar, i que en algun moment es transcurava, i s'havia de cobert la pandèmia que era el 2, i hi havia tot un tema que era això, també, que era molt complicat. Això és només un comentari. Ara que has dit que... va de ciència política, no? I la recopció que ara es mania, és que amb polítiques públiques de l'àmbit de la salut, no mai se li codaria a ningú fer veure que... Pensant que fer veure que és una estratègia bona per a una política pública, no? Però en canvi, l'àmbit de l'educació... Què fer veure que és una cosa molt casolana, no? Gafes una cangur que faci veure que no parla anglès, que això es traslladi al polític públic, és eral·licient, no? I a mi em sembla molt interessant que hi hagi anàlisi com aquesta, no? Sí. Molt bé. I com ho he fet amb l'acció? Molt bé. Molt bé. I si el senyor s'hi posa? Molt bé. I com ho portes? I si el senyor s'hi posa? Molt bé. I com hi pot mixer? I si... I si el senyor s'hi posa? Molt bé. I si el senyor s'hi posa? és el meu pare que ha de dir, no? Ho deixarem aquí. Gràcies, papa. Això l'he de ser una experta, si vol, l'explica a ella. Ara veuràs si m'he fotut en un jardí, si m'equivoco, em corregeixes. Però, per exemple, en aquest cas seria agafar i anar a l'escola, i, per exemple, hi ha set escoles. Passar-te un període de temps llarg, mirant els auxils de conversa a classe, com treballen, què fan, observant, fent entrevistes posteriorment també als auxils de conversa, fins i tot als nens, els docents, fer una recerca més integrada, dins del que és l'objecte d'estudiar en aquest cas. No ho he explicat bé? És molt interessant. És superinteressant. Per què hi ha la recerca política d'encantar a la revolució política? Perquè jo primer vaig fer ciència política, després vaig fer filologia anglèsa. Bueno, grau, d'estudis anglèsos. Aleshores, jo crec que tenen moltíssimes coses en comú, de fet. Només en l'àmbit de polítiques d'enguística, sinó també en l'àmbit de la sociolinguística, de tètre, i bé, doncs són les meves dues passions. Són dos àmbits d'aquí, la voluntat d'intentar unir els dos àmbits, era complicat, perquè jo vaig pensar a veure això com sortirà, però trobo que va ser molt interessant, va ser una experiència superenriquidora, i a mi em va encantar fer aquest treball de fil de grau, la veritat. És la part més complicada, perquè en aquest cas, per exemple, fer una evaluació d'una política pública com aquesta és molt complex, com ho fas? Primer de tot, quins àmbits de valuos? I després com els valuos? I bé, hi ha tota una part, perquè hi ha factors externs que també no pots controlar, és a dir, tu pots dir, els nens han millorat o no han millorat els àmbits d'anglès, però tu no saps si és que aquell nen també ha parat, ha començat a anar a una acadèmia, si és que ha passat, té una cancur que li parla en anglès, o sigui, hi ha tota una sèrie de factors que tampoc no... Llavors, que al final, com s'acaba valuant, que aquí ells tenien molts problemes en la part de Valòcia, que ho van dir, que no sabien com evaluar-ho, i al final, com s'avaluava amb sensacions. És molt positiva. És la gran mobilitat de l'evaluació, però en general amb polítiques públiques, jo crec. Al final, és com que acaba gran més apartada, i és de fer-la més important. Els estudiants de grau us animo tots en el meu, que se m'oblidaus, ho volia dir al principi. Sí, si hi ha estudiants de grau, a mi em va ser molt útil, la veritat, em va ser una bona experiència, així que us animo. No, és que jo hi vaig anar, jo hi vaig anar, i em feia mandro, em feia una mica de mandro. Sí. Et donen una altra visió. Jo no sabia com distribuir bé aquests dos apartats, això, i em van donar la idea de fer-ho en dos apartats com més diferents. Dos marcs teòrics, marc teòric de nàstia de polítiques públiques, i un marc més de ideologies lingüístiques, vull dir que... És útil a Neu, si podeu. Sí, tu. Molt bé.