 До віни орендовували поля, десь близько 500 діктери землі у нас на двоїх чоловіком. Я приватна підприємця, тому у нас такий приватний бізнес, домашний смійний. Ми виїхали 26 березня, коли тут сільна була обстріла вже. Діти надо, діти надо, тені дій не надо, тільки вдома у собі. Закриваю, жила залягаєш, чужий хатять. Думаю, що пристреляєш, що ти у собі хатять. Закриваю, жила залягаєш, і це все був сон, і ти щось будеш у собі дому. Ні, відкрив ти не дому. Повернулись ми 10 листопада. Зразу була сільна, сільна така розціріння. Чоловік вообще лежав, вставать, не хотів з кроватів, його була така депресія. Сіло вообще сільно пострадало все. Камвайн був прямий приход, кату разбіла. Побілі склади, весь бізнес уничтожили. Це наша сонячна підстанція, яка нам віднестила, нам попрацювати. Це наш другий склад, був повний підверг соняшником. Загорається і, мабуть, місяць він горів. Полявнися заміновани. На полі нашли, коли питались розмінивати. Наверіше, що це свірталета ракета була. Ще на полі я не знаю, скільки там його тисяч. В селі води немає. У нас люди, що давай, не приходили, постоянно брали воду. І приходять люди, і сьогодні поставили очкон. Там краніки, люди приходять, набирають воду. Допомогла наша сонячка, наша внучечка, то що родилася. Вона нам, де допомогла. Поняли, що житті продовжується, якби там не було. Надо нам дальше робити. Фауна дала нам насіння, кумби, керма, вау, черне відбудову. Це все вже по-новому перекрита. Нічого не було. Ні, воно, мої гусі, курочки. Я так їли, дождались, поки їх опять покупляла. Я усе люблю. Кармлю, речу, тоді зарубаю, вскубаю. Дуже смачно. Щось спросять, їсти хочуть. Вот це моя саме любима забота.