 Aarhusuniversitets fornemmeste pligt er et bidrag til samfundsudvikling. Det gør vi på mange måder. Vi forsker også til nye erkendelser. Vi udvikler nye teknologier og vi deler vores viden. Men vores absolut største bidrag til samfund er altså de studerende, som vi hver et år sender ud i verden. Derfor har Aarhusuniversitet sin 2008 udenavn den æresalumne ved Aarhusfesten. Hans kongelige højhed, Kronprins Frederik, var den første, og sidste år modtog lage Anatomasen brisen. I del af Thailand er det en ordelig tradition, at obsendet flyvende lanterner, her kan man se tusindvis af lamper lyser op på nattehimmelen, hver et er dem som et symbol på håb for fremtiden. Vores håb for fremtiden er vores studerende, som er lunger-bidrager de hver især til at sprede lys i samfund, og vi er stolte af dem alle. Men nogle af dem lyser lidt klare end andre. Nogle af dem bidrager på så enestående vis til samfund, at den særlige hedder er helt på sin plads. Det et års æresalumne er bestemt ingen untagelse. Han er et levende bevis på, at man godt kan gøre en forskel på global plan, selvom man har fødderne solidt plantet i den lyske mul. Det et års æresalumne begyndte på ingenøruddannelserne i 1967. Det var en kravende tid, og der blev tærpet teori til langt ud på de seneste nattehimer på arbejdsværelset. Men hans baggrund, som maskinerarbejder, gav ham nu en god ballast. Igen hele sin karriere har netop samtspillet med dem det praktiske og det teoretiske spilt en stor rolle for årets æresalumne. På samme måde som hans jyske hjemstavn har udgjort et solidt udgangspunkt for hans globale virke, så har ingenørfaget været destabil omdrejningspunkt i hans daglige arbejde. Selv som leder af en virksomhed, da Matin blev værdens største i sin branche med 18.000 medarbejder i 55 lande, der har års æresalumne hele tiden været fagligt nysgær. Altid i tæt kontakt med produktionen og med store personlige aftryk på produktudviklingen. For anker de kærene værdier som bæredygtighed og socialt bevidsthed har års æresalumne udviklet den virksomhed, der er blandt de største i Danmarks historie. En hård arbejde af studerende og en sindig verdensborgere, årets Årerhus Universitets æresalumne 2017, er Niels Du Jensen. Må jeg ben have Niels Du Jensen om at træde frem? Jamen, der var kun et at sige, kære æresalumne over det deres. Jeg havde bestyrelsesformand, jeg havde rektor, jeg havde gæster her ved årsmødet. Jeg må starte med at sige, at jeg er overvældt i dag og meget berørt. Tak for den store ære og hedder, at være års æresalumne i års universitet. Det kan være beskåret, så det er jeg dybt taknemmelig for, og jeg er meget stolt over det. Nogle af jer kan måske se, at jeg endnu ikke er helt rask, efter en sværs yddomsperiode, der har været nu et år. Men jeg håber, I vil være over med mig i dag, og jeg kan også sige til, at jeg synes, at jeg er i bedring, og det glæder i hvert fald mig selv. Jeg er så privilegert, at jeg hele mit liv har fået lov at beskæfte mig med noget, jeg brænder for. For barnsben kunne jeg følge min far, Poldu Jensen, som jo var stiftere af Grundfors i sin tid. Følge ham at opfinde og udvikle og produksere pumpet. Der kunne flytte vand og skabe en bedre livskvalitet for alverdens borger. Jeg så, hvordan og hvor tæt min far har arbejdet at spare og udvikle sammen med medarbejdere, og sammen med kunderne ikke mindst, og så fremtidens behov og udfordringer for pumper blivet løst. Jeg så innovation og kunnefokus udfoldelser i fra første paket. Jeg så nye systemer til masseproduktionen blive opfundet lige på stedet. Jeg så dansk teknologibevager ude i den store verden og så nye kultur og nye opgaver hver eneste dag i mit arbejdsliv. Hvem kan næsten sige det? Jeg så en spirrende pumpevirksomhed vokse, og senere i mit liv har jeg sønt, at jeg var i stand til at give et godt bidrag til grund for at kunne fortsætte væksten til en stor internationale virksomhed med en miljard omsætning om ca. 18.000 medarbejder. Alt sammen borger af min fascination og min passion for teknik, godt håndværk og ingenørkunst. Og jeg blev smittet af denne samme entusiasme, som netop min far havde. Den har været ved hele mit liv, og den vil også være ved fremover. Og den nære siger noget af det vigtigste i tilværelsen, som dyrkesforfinne så systematiseres, netop her på universiteterne. Ny skærigheden. Ny skærighed for at forstå og skabe nye sammenhænger, kombinere teori med praktik, og øge ens egen og samfundsviden så nye bjerge kan bestis for menneskeheden. Det er vores ny skærighed og vores hegen eftersvar. Det giver os muligheden for at få indsigt og klarsyn til at blive klogere på os selv, på mennesket, på naturen, materialer og skabe nye sammenhænger. Den ny skærighed kan vi ikke være få uden, og den eksisterende viden skal altid udfordres. Og vi skal under os, så vi finder nye svar. Så den tænker vi også på grund for os. Det svar eller produkt, vi skabte i går, duer måske ikke mere imorgen. Det skal være bedre, det skal være mere avanceret, mere brugvandligere energi, rigtigt. Det skal være bæredygtig og mere digitalt. Vi skal udforske nye måder, hvor vores viden og teknologier og systemer kan indgå, så de er mere effektive og funktionelle for kunderne og for verden. Vi skal ikke blot i grund for os transportere vand fra A til B, eller systemer og applikationer omkring vand. Vi skal også lære at behandle vand. Ranset er at genbruge det på en smart og effektiv måde, der gavner høj som lav, der gavner rig som færdig i nord, i syd og i øst og i vest. Og det er mig helt virkelig og érligt en stor ære at modtage den heder her i dag, som er æres af alumner. Og jeg vil slutte, som jeg appellerer til alle jer, der er også til stedet her i dag om at piger jeres nysgærighed og entusiasmer. Specielt i en tid, hvor afgangse, selvhøjtidlighed og nationalism trives. Der opfordrer jeg universiteterne, studerende, lærer og anpersonale til at udfordre det bestående i os selv og i samfundet omkring jer. Det har over de mange år været tilgavn og været en stor ære for grund for os som virksomhed og arbejdet tæt sammen med A-universitet. Og det drejer sig jo primært om forskningsmæssige opgaver og måske også mest tekniske opgaver, men sikkert også andre ting mere samfunds-almenart. Og det har, lad mig også sige det, som rækter allerede nævnte det været, mig en specielt stor glæde i sin tid at få min unksynør ude i Danse her ved det man kaldt Aarhus teknikum i gamle dage, som jo nu også er teknetet Aarhus universitet. Det var en spændende tid, det var en hård tid som rækter at sige, men det var en tid jeg aldrig ville have over en vejret. Håndens og åndens arbejde er hinandens forudsætninger og at nogen skal gøre mere end andre. Så kan det være, at man kaldes for en del af eliten med en universitets uddannelse i Lommen, Tjæ, men at være en del af det er vel ingen ulempe. Det er en forbigtelse. Krev, at samfundet fortsat satser på forskning, på læring og uddannelse, som det vigtigste element i at skabe en bedre verden for menneskeheden. I en verden, hvor I også er her på universitetet, sammen med Osberg og Forst, så andre inspirerer os og følger jer. Tak for hedderne i dag, og tusind tak for den store opmærksomhed. Tak skal I have.