 Velkommen til jer, der er hård komprense i dag fra Godtværet og Boat Race ude på Søen og så videre. Det er en fornøjelse at få lov til at være med her i forskningen Støjen. Mit navn er Trine Bilde, og jeg arbejder med Adfæres Biologi på Biologisk Institut. I dag vil jeg fortælle jer lidt om nogle af de metoder, som en hand kan tage brug for at få en hund til at passe med ham. Jeg vil svare på spørgsmålet om, hvorfor i dyreverden det generelt er hanner, der skal gøre kure til hunder, og gøre sig til at anstrenge sig, mens hunderne ofte gør sig kostbar og kan vælge ud. Det her er spændende, fordi reproduktion er det, som lige ud handler om. Biologisk set har vi kun været en succes, hvis det lykkes og reproduceres og får vores gener repræsenterede næste generation. Så derfor er reproduktionsbiologi virkelig spændende at arbejde med. Jeg ved ikke om i nogen sine har overvejet, om der kan være skjule hensikter. Hvis jeres kæreste kommer med en gav, uventet, det er jo en fornøjelse, han kommer hjem der, og helt uventet dukker han op med en gav. Jeg har i nogen siden haft en tanke om det, han virkelig vil, det er at deklarere sin uforbeholdende kærlighed, eller kan der være skjule hensikter bag. Hvis man er en æderkop, så kan man være helt sikker på, at der faktisk er skjule hensikter bag, at give en kærlighedsgave. Her ser I et billede af en hand, det er en dansk hjertederkop, der hedder Pisao Mirabilis, den lever på græsmarker og enge blandt andet i Målsberg. Og lige præcis på den her tid af året i april og maj, der kan man se dem vandre rundt ude i bakkerne, og de bærer på sådan en hvid gave. Og det her, det er et saftig flue eller lave, som de har fanget, og som de om hyggeligt har pakket ind i hvid silke. Og de bærer så rundt på den her gave og håber på at finde sådan en her. Det er altså en hun af samme art, som de gerne vil finde, og som de meget meget gerne vil prøve at få ære den her gave til, og overvise henom, at hun skal altså passa med den her hand. Og det vil jeg lige prøve at vise jer. Her ser I en hun Pisao, og her ser I så til højere en hand. Han har gaven, som han holder fast i munddelene. Han har sådan nogle karakteristisk rygende bevægelser. Hun i første omgang er ikke særlig interesseret. Hun rygger baglæns, men han prøver langsomt at bevæge sig, tætter og påhen. Faktisk kan han fat i nogle helt tynde silketroede, som han vibræer med benene. I kan næsten fornemme, hvordan silken her vibræer. Det signalen han prøver at sende til hunden om, at nu er han på vej, han er en hand, og han vil gerne passa med hen. Hvis hun så viser noget interesse for det, så kan han komme tæt på og prøve at presentere den her kærlighedsgave for hen. Det er ikke altid så nemt nogle gange, at han nødt til at snise sig meget forsigtigt ind på hunden, fordi det kan godt være forbundet med nogle farer at prøve at passa med en æd og koppehund. Hvis han lykkes at komme tæt på hunden, så vil han prøve at holde gaven op, som vi kan se her, hvis I forestiller jer i en hund, der står og kigger ind på handen, så holder han gaven op i øjenhøjde og munhøjde og prøver på at overvise hende om, at den her skal hun tage mod. Hvis hun gør det, som vi kan se her på det nederste billede, hvor hun er til venstre, så vil han så nærmest sætte sig på bagdelen og holde gaven helt op, så får han så næsten som om han vil prøve at gemme sig bag den der gave, og det han prøver på, det er at få hende til at tage fat i den med munddelen. De har jo æd og kopper har sådan nogle klo, saxet som munddelen, og dem holder de fast i den her gaven med. Hvis hun accepterer den her gave, så begynder hun at spise den. Det er jo mad, æd og kopper er rådyr, de spiser insekter, så hun begynder at spise den her insekter, der er pakket ind i gaven, og så kan han komme til det, han virkelig vil. Det her vel, det er at parse med hende, og æd og kopper har en specielt måde at parse på. De har det, der hedder indirekte sæderoverførsel, så de laver altså ikke en direkte befolkning af hendes æg. De bruger de pedipalperne, som vi kan se på billedet her med de røde cirkler. Det er sådan to strukturer, der sidder på munddelen. De ligner faktisk boxerhansker, og man kan altid kende handerne på, de går rundt med sådan to boxerhansker forst på hovedet. Der kan han suge sæden op i de her pedipalper, og så kan han døk ind under bagkroppen på hunden. Det er det, I ser øverst i højre hjærerne, at han prøver at døk ned under bagkroppen på hunden, og der sidder der to sædgæmmer, det er sådan to hulrum, hvor han prøver, eller hvor han skal overføre sæden til. Det er smart at have sådan en system, hun kan parse med mange forskellige hander, og så kan hun opbevare sæden i meget lang tid, flere måneder, og så kan hun tage den frem i forbindelse med, at hun lægger ægene, der kan hun så bruge sæden til at befrukte ægene med. Og det betyder altså, at hun kan opbevare sædg fra mange hander, og faktisk vælge, hvad for en af de hander hun har parret sig med, som hun synes skal være far til det afkom hun producerer. Her kan se et billede, hvor hunden til højre i billedet har godt fat med klosaksende i den her videgave. Hun er i gang med at spise gaven, og i mellemtiden så kan vi lige se bagkroppen på handen til venstre. Han er i fuld gang med at sidde og opføre sig på undersiden af kroppen. Så det er jo et smart system, at man kan få hunden til at bruge sin fuldermærksomhed på den her gave, og så kan man ellers prøve at se, om man kan få sikret sin reproduktion. De her ægere kopper, de har faktisk også en anden ret usseværlig adfærd. På det her fotografi kan I se hunden øverst, hun er lys i brun, og handen er faktisk den her mørke brune struktur med udstrakte ben, der ligger ude til venstre under skibilletet. Det er sådan, at hun ikke altid er interesseret i at passe. Hun vil faktisk gerne nogle gange have gaven, og så er det egentlig det. Der behøver ikke være en mådeødelse for bundet med at få omgave. Og så vil hun måske prøve at stjælge gaven, og se om hun kan stikke af med den, så hun kan få et måltid, men slip for at passe. Jeg ved ikke, om der er nogen, der kender paralleller i hverdagen. Men hvis hun gør det, så er det selvfølgelig stikke mod, hvad han er interesseret i. Så der kan godt være sådan lidt af en konflikt mellem han og hunder i det her tilfælde. Han vil så holde fast i gaven, og så vil han las sig falde død om, om jeg så måske strek benene ud, og så bliver han trukket rundt i manasjen af hunden. Hun prøver at stikke af, han føler med sådan helt passivt, og spiller død. Og når så hunden på et tidspunkt bliver træt af det, og stopper op og begynder at spise gaven, så prøver han igen at genopte og se, om han kan komme til at passe med hende. Vi har faktisk undersøgt den her typ af adfærd, og fornud af, at både det at have en gave, og det at spille død, det er en kæmpe stor fordel for handerne. De hander, der udfører de her adfærdstyper, de får mange flere, og meget letter adgang til en peging, en hander, der ikke gør. Så derfor er det sådan en typ af adfærd, som kan blive spredt i populationen. Vi har også spekulerede på, der kan være andre grunden til at give en gave. Handerne bevæger sig meget forsigtigt rundt, prøver forsigtigt at nærme sig hunden, og vi ved jo, at æderkopper kan være kanibalistiske. Det er godt nok en myte, at alle æderkopper spiser handen under peging. Det er langt fra tilfældet, der er faktisk kun nogle ganske få, der gør det. Men den her art kan godt finde på det. Sexuelt kanibalisme foregår, når hunden så angriber at spise handen i forbindelse med peging. Det kan både være før og efter. Og hvis det sker før en peging, så er man på den, fordi så har man altså ikke opnået noget som helst. Hvis man i det mindste havde fået lov til at passe først, så havde man dog chancen for at få nogle afkom her i verden. Så det gælder for handen for alt i verden, om ikke at blive spist, inden han i hvert fald har fået lov til at passe. Så der kan man sige, at det er at give en gave, og måske også det er at spille død, og på den måde holder meget lav profil, at det kan måske dempe hundens aggression og på den måde sikre, at han er lige vel opnået en peging. Og det vil jeg så lige prøve at vise jer en video, som nogle af mine studerende har lavet i laboratoriet. Her ser en hand, som er i gang med at spinne en flue ind. Det er sådan, at Adder Kopper har spinnevorter, der sidder bag os på kroppen, og ud fra de spinnevorter kan de trække silkesnorer, som de bruger til mange forskellige ting. I det her tilfælde går han i cirkler rundt om flueen, og får den pakket ind. Og så prøver han ellers at se, om han kan opsøge en hund. Det er hende, som er nederst i billedet. I kan kende boxerhandskerne der for os på handen til højre. Han prøver igen langsomt og nærme sig, og se om han kan tilbyde hende i pakket. Her kan I se, at han igen vikler flere tråde rundt om pakken. Det er også en del af den her lidt stereotype adfærd, som de gør, at de puderer silke rundt om gaven, i forbindelse med, at de prøver at nærme sig hunden. Her kan I se, hvordan hunden faktisk er i gang med at forsøge at bide i flueen. Han sidder næsten helt nede på bagkroppen, i håbet om, at det er i flueen, hun tager fat i. Det ser du ud til at være i hvert fald i det her tilfælde. Nu prøver han så at komme ned under bagkroppen, og lige som skub hen lidt op, han holder kontakt med benet på hunden, og begynder rent faktisk sædderoverførslen med de her pedipalper. Han prøver at holde kontakten med hunden. Han holder faktisk som regel to af sine ben i tæt kontakt med hundens ben, så han kan få nemme om hun er rolig, eller om hun begynder at blive aggressiv, og om hun er i gang med at spise. Her begynder hunden at være rolig, og der spiller han død. Han kan under hunden, mens han holder fast i gavn, så i kan se, at det foregår faktisk fuldstændigt, som jeg beskrevde før. Han lader sig altså glade lidt slæb rundt der, men der fik han altså et by. Og der blev det hans endeligt. Så i det her tilfælde, det er det faktisk siste livetstegn, i lige så. I det tilfælde med danske pisarader kop, der er det ikke noget han ønsker. Han prøver forældt i verden at undgå og blive spist, men der er faktisk en anden art af edder kopper, hvor kalibilisme er meget almindeligt, og hvor han faktisk madvirker til det. De sorte enkeder kopper er velkendte netop for det, og har fået navn efter. Det er, at hun meget ofte forterer han. Og her på det her billede kan I se en australsk enkeder kop til venstre. Stort sort med et rødt timeglasformet mærke på bagkruppen. Og så har en lille han, som er ved, året til højre i billedet. Og han er i gang med at gøre kure til den her hun. Og det er hårdt arbejde at være sort enke han, eller rød enke han, og gøre kure til en hun. Han bruger op til 4-5 timer på at bevæge sig rundt i spinnet, og lave vibrationer i nettet, og klippe spin ud, og lave stegotyp adfærd. Og snise rundt i små cirkler, indtil han får lov til at komme tæt nok hen på hunnen. Og det er altså lang tid, når man er sådan en lille edder kop. Og det kan man kalde seriøst forsvældt det her. Når så hun accepterer, at han kan komme tæt på, så kan I se her på diagrammet, da hun er i vit, og han er øverst i sort, har det nu i gang med at indføre piti-palten i sædgæmmet, her på undersiden af hundens bagkrop. Når han har gjort det, så laver han en saltemotale, faktisk en baglæns saltemotale, som gør, at bagkroppen ender nede i munddelene på hunden. Og det er det, I kan se på det nederste diagram, hvordan bagkroppen faktisk har svunget over i munddelene på hunden. Og det her er altså noget, der sker helt frivilligt. I det her tilfælde er der ingen aggression fra hunden, som gør, at han bliver nedlagt. Han laver simpelthen helt frivilligt den her saltemotale, og inviterer hunden til at bide i ham. Og det gør hun så. Man kan sige, det er jo ikke meget, at Moltid, sådan en lille hand er, men når den nu alligevel sidder der, og nærmest bare vil spises. Og på det her fotografi kan I faktisk se en hand, der er ved at blive afslutteligt faterede her af hunden. Og man har undersøgt, forskere i Kanada har undersøgt det her fenomen, fordi normalt vil vi ikke forvente at se en adfærd, så som en selvmors hand, der svinger sig rundt for at blive spist ad hunden. Det vil vi ikke forvente at se. Vi forvente at se adfærd, der øger handens succes. Og det er lige præcis det, der sker i det her tilfælde. Forskerne har vist, at de hander, der bliver spist, sammenlignet med dem, der ikke bliver spist, de har en længere pæringstid. Det vil sige, samtidig med de laver saltemotale, så har de stadig væk på de palben sat fast i sædgæmmet, og de pumper sæd ind i sædgæmmet. Og de hander, der bliver spist, de har en længere pæringstid, og får således overført mere sæd til sædgæmmet, end de hander, der ikke bliver spist. Så har man også vist, at en hund, der har spist en hand, hun er faktisk mindre tilbøjligt til senere hand og passer med en anden hand. Og det vil sige, at der er faktisk to fordele. Nogen er, at man har mere sæd i sædgæmmet, så skulle der opstå en situation, hvor man er i konkurrence med andre hand og sæd, så har man en større chance for at blive udvalt. Den anden fordel er, at man nedsætter hundens vildighed til at passere en anden gang, og på den måde har man igen en større mulighed for at få flere afkom. Så på den her selvmådsstrategi er altså i virkeligheden en strategi, der hjælper handen til at få flere afkom. Så det er jo en meget, meget speciel tilpassning. Nu vil jeg vente bag til det spørgsmål, jeg stillede i starten, som handler om, hvorfor er det handerne, der skal gøre sig al den her anstrengelse. Det er sjældent hunderne, der skal gå rundt og gøre kur. Og hvis man kigger i dyreverdenen, så er handeren meget ofte, og i hvert fald i særre i paringssæsonen udstyrer man meget flotte fagere, fagstruende fjerdrakter, de har geviger, de har som den her flue, og inde på lange stilke, som hunderne også godt kan lide at vælge efter. Ofte har de højløgt sang eller kal, og har investeret enormt meget i at prøve at gøre sig til, og prøve at være den, der bliver valgt ud af hunden. Og hvis vi lige går tilbage til det her kommendes verden, så kan vi se her til venstre i billedet en hund. Meget ofte er hunderne grov og uansetelige. De er faktisk smarte, fordi de er kamuffleret, og er derfor ikke så nemt ved at blive opdagede af deres fjender. Handerne derimod har farvestruende farver, som den her porfule edderkop. Det her er en springedderkop, som har et veldig godt syn, og handerne har et fuldstændig fantastisk display. De har nemlig sådan sjæl nedover bagkroppen, så den kan slå op som en porfulehale, og der kommer også navnet samtidig med at de laver det her spjæt med bagbilene. Men det er meget typisk, at hunden ikke har de her farver, mens handerne har. Hvis vi skal prøve at forstå, hvad det er, der ligger til grund for den her forskel mellem kønene, så skal vi forstå, hvordan seksuell reproduktion egentlig foregår. Og det handler jo om, at man skal have to køntceller til at mødes, en hundelig køncelle, ægget og en handelig køncelle, sædcellen. Og det kræver jo egentlig samarbejde. Han og hun skal samarbejde for, at de her kønceller kan komme sammen. Og der er sådan to strategier, som evolutionen har farveriseret. Den ene strategi for kønceller er at være lille og hurtig. Det, det sædceller er. De er mobile, de kan svamme, de kan opsøge et æg. Den anden strategi, det er at være store og fyldt med ressourcer. Det, det æg er, de bevæger sig ikke, de har mange ressourcer, der er relativt få af dem i forhold til sædceller. Men det er en fordel for afkommet, at der er en masse ressourcer, som det kan vokse på, og som kan give det en god start, inden det langt senere bliver et selvstændigt individ. Så der er et her to så meget forskellige typer af kønceller. Og hun er jo begrænset af, hvor mange æg hun egentlig har. I og med hun investerer så relativt meget i hver enkelt æg. Jamen så har hun meget færre appen i forhold til hænder. Hænder producerer millionvis af små sædceller, hunderne har et ret begrænset antal æg. Så hvis vi skal tage os selv som eksempel, så kan vi højst producere cirka et afkomm om året i vores fatile liv. Så der er en ret begrænset mængde af børn og kvinde. Det kan blive mor til, mens en mand, hvis han kan finde nok koner i virkeligheden, kan blive far til uendelige mange børn. Så det giver jo et helt forskelligt udgangspunkt for, hvorfor en rolle kønne spiller. Så man kan sige, hunden er den ressource som er knap, og ligesom det gælder alle mulige andre ting på markedsvilkår. Den ressource der er knap, det er også den ressource, som der er kamp om. Så der er kamp om ægene, der er kamp om at få adgang til befrugte kvindens æg. Og det er derfor, at man kan se, at hender gør sig anstrengelser for, at komme til at få adgang til den ressource. Det er simpelthen en knap ressource, som der skal kæmpe som. Man kan sige, at den rolle, som hender har og kan tage, er at være promiskrøs. Det vil sige, at man kan have mange partner, og hvis man kan få lov til at være far til, være deres afkom, på den måde så kan man sikre sig en meget stor reproduktiv succes. Huner til gengæld har en rolle, de skal være selektiv. De har ganske få afkom, det gælder om at finde den far, som er den bedste far til ens afkom. Det kan være en, som har stærke gener, som er synomsresistent, eller det kan være en, der er rige og har råd til at forsørge hele familien. Man kan sige, at der er en naturlig biologisk forklaring på, hvorfor der er forskellige rollerne mellem hannerne og hunderne. Det er faktisk lavet forskning inden for humane biologien, der viser, at hunder, hvis de skal prøve, eller kvinder, hvis de skal prøve at vurdere, hvad for nogle træk de er mest interesseret i hos mænd i partnervalg, så er det måske uddannelse, lønne nivå, karriere, status, den slags ting, mens de ting, som mænd fokuserer på, det er en ung hun, som er fatil, og som har mange gode reproduktiv over forenser. For hun gælder det måske om at få en forsørger, der kan sikre, at hun og børnene får mad på bordet, for han gælder det egentlig om at få en hun, som kan producere mange afkommen. Man kan så sige, at i vores væsslige verden, hvor kvinderne i stand til at forsørge sig selv, der er det måske ikke længere fuldstændig lige så afgørende, men i dyrendesverden, der er der faktisk rigtig mange studier, der viser, at hunderne vil gøre meget for at holde på handerne, for dem ser hjælp med at fodre ungerne i redden, eller på anden måde bidrage til at producere afkommen.