 12. Kapitel i 5 uger i Ballong. Det der er en LibriVox-indspildning. Er det LibriVox-indspildning af Offenlige Ejndom, for udbuddeligere information eller for at melde dig som frivillig, besøg LibriVox.org. 5 uger i Ballong er Sylværn. Denne indlæsning er Christopher Hundstahl. 12. Kapitel 8. Brødstræde. Et forfærdligt indeligt. 13. Berødutumi. Man overnatter. 14. Det var da virkelig en ypperlig idé, i det har fodet, sagde Joe, efter at doktoren havde forklaret et op- og nedstigningsapparat. 15. Mannevren er verken vanskelig eller trætende. Man drejer bare på en hage, så er det helt i jorden. 16. Nu er det behageligere, sagde Jeon, siden Ballong næsteget højere i vejret. 17. Solstrolernes reflekser på det røde sand blev næsten utålelig. 18. Hvilke prægtige træer udbrød Joe, der behøves ikke et dosinabben for at danne en hel skov? 19. Det er Apebrødstræer, svarede Dr. Ferguson. 19. Se, der står et til, hvis starme er så omtrent et 100-fod i omkreds. 20. Måske var det befodende af dette træ, at man så omkom i 1845. 21. Tivi befinder os netop i dette øjeblik over byen, til hvilken han våvede sig ganske alene. 22. Han blev greben af høvedingen i dette land og bundet til et Apebrødstræ, 23. Hvor den grå menier langsomt skar lemmerne af ham, lede for lede, minster rundt omkring i stemtes vilde kridssage. 24. Det efter begyndte han at skære i strupen på ham. 25. Stanset for at vise i sin sløve kniv og rev hovedet at nu lykkelig, inden det endnu var skåret af. 26. Den nu lykkelig, mig så, var 26 år gammel. 27. Frankrig har ikke fordret hevn for en sådan forbrydelse, spurte Kennedy. 28. Det har reklameret, og sejten af Sansebar har gjort alt for at bemægde de som orderen, men det er ikke lykkedes. 29. Jeg beder dem ikke stanset på vej, sagde Joe. 30. Lad os stige her og lad os stige, hvis de vil følge mit råd. 31. Vi bliver nødt til at gøre det, Joe. 32. Til bjerget Tutumi hever sig foran os. 33. Hvis mine beregninger er rigtige, vil vi have passeret det før kl. 7 i aften. 34. Skal vi rejse om natten, spurte Jæren. 35. Nej, så vidt muligt vil vi søge og undgå det. 36. Med forsigtighed og på passelighed kan vi gøre det uden far. 37. Men det er ikke nok at rejse gennem Afrika. Man må også se landet. 38. Hedtil har vi ikke haft grund til at beklage os. Landet er ikke de mest dyrkede og frugtbare i verden, i stedet foran ørken, som geograferne fortæller os. 39. Lad os vente, Joe. 40. Lad os vente. 41. Det er ikke sagt, at det går så den hele tiden. 41. Hennemud kl. halv syge om aftenen befandt Victoria så lige over for bjerget Tutumi. 42. Den måtte hevise til mere end 3.000 fåds højt, men doktoren behøvede den anledning kun at la temperaturen stige til 18 grader. 43. Kl. 8. Dalede den på den anden side af bjerget, hvis skroning her var mindre bræt. 44. Angrene kastedes ud fra kondolen. 45. Det ene af dem traf grænene af en vældig nopalbusk og hadet sig fast af ved. 46. Joe lod sig straks glede ned af torget og gjorde angredet sikkert fast. 47. Man firede silkestinen ned til ham, og han stebe hendigt op igen. 48. Ballongen forblev næsten ubevægelig i læs om den lov for østenvindende. 49. Aftensmaden blev anrettet, og de rejsene var blevende sultende under vejs gennem luften. 50. Hvor langt har vi rejst i dag, spurgte Kennedy, i det han slukte nogle få roligende store mundfulde. 51. Doktorne giv os sit bestik og rådspurte til fortræffelige kort, der tjente ham til vejviset. 52. Det af udfand han, at han havde tilbage lagt to bredte grader, eller 120 engelske mil mod vest, 52. og denne retning var netop belejlig for doktoren, der så meget som muligt ville følge sine foregængere og spurg. 53. Man besluttede sig til at dele natten i tre vakter, for at en vejrefter tur kunne våge over de to andre sikkerhed. 54. Doktorne skulle tage vachten fra kl. 9, Kennedy fra midnæt, og Joe fra kl. 3 om morgenen. 55. Kennedy og Joe svebte sig altså ind i deres tipper, lavede sovner til det og sovtrygt, mens doktor Ferguson vågede. 56. Slut på 12. Kapitel. 57. 13. Kapitel. Kennedy fra Feber. 57. Doktorns medicin. 57. Man gør holdt. 57. Natten var stille, men da Kennedy vognede lørt om morgen, klagede han i midletid over træthed og kulegysninger. 57. Veret forandredes. 57. Emenen blev overtrogende af tunges gyr, og syntes at samle forråd til en ny sønflod. 58. Dittes Sungomeo er et trist uhyggeligt land, hvor der bestandt et regnerm med untalelse af måske 14 dage i januar måned. 59. Det varer heller ikke længe før, hvor rejsenet blev overfaldende af en hæftige regn, og under den gemenskars vejne af hæftige regnfloder, 60. og blev endnu mere ufarbare end de tidligere havde været som følge af de høje buskvækster og kæmpeljener, hvormed de var overvoksede. 60. Man mærkede tydeligt de uddunstningers voldbrændte, hvorom Kaptein Bertrand taler. 60. I følge hans opgivelse, sagde doktoren, og han har ret, kunne man fristes til at tro, at et liv lå skivet bag hver en busk. 60. Det er et grim land, ytrede Joe, og så vidt jeg kan se, at her kende de det heller ikke videre godt, efter den ene nat vi har tilprægt her. 60. Jeg har en simpelig stærk feber, sagde Jeyon. Det er der ikke noget underligdi, kære dæk. Vi befinder os i en af Afrikas mest udsående regne. Vi vil ikke blive her længe. 60. Framad. Takket ved en behind i manøver, at Joe blev ankret og gjort loss, hvor efter klatra kunstnere kom tilbage til kondolen. 60. Doktoren udvidet Adagassen, og Victoria begag sig på ny proflukt. Dreven fremad af en tæmplig skarpvind. Man så nebe nogle enkelte hytter genn den pæste opfyldte tåge. 60. Men landet skifte i middeltid snart udsigende, således som de Afrikas ofte hænder, og en usående egen af betydelig udstrækning grænser tæt op af fuldkommende sønesteder. 60. Kende de leder ensynligt, og feber en overvældet hans kraftige natur. 60. Det er en højst ubelejlig tid. Den sygdom, Victoria, sagde han, indsvøbte sig i sit tæppe og lægge sig under teltet. 60. Blotten smule tolvmodighed, min kæredik, svarede Dr. Ferguson. Så skal du snart blive rask igen. 60. Tror du det? 60. Ja, Samuel. Hvis du i dit rejserapotek har et eller andet medicament, som kan bringe mig på benen igen, så giver mig det uden ophold. 60. Jeg sluger det øjeblikligt, hvad det så er. 60. Jeg har noget bedre en dæk her og dæk. 60. Jeg skal på fuldstændig naturlig måde give dig feber stillende middel, som ingen ting koster. 60. Hvordan vil du bære dig ad? 60. Det er meget simpelt. Jeg agter blot og stiger op over disse skyer, som omgiver os, og fjerne mig fra denne forpæstede luft. 60. Jeg behøver kun ti minutter for at udvide gassen. Inden de ti minutter var forløbende, havde de allerede passeret over den fugtige zone. 60. Vendt lidt kæredik, sagde Ferguson. Så skal du snart føle indflydelsen af den friske luft og solen. 60. Ja, det er et ledemiddel, der du, sagde Joe, men det er ligevæld mærkværdigt. 60. Nej, det er ganske naturligt. 60. Jeg sender dig til et sted, hvor der er frisk luft, ligesom man hver dag gør det i Europa, og ligesom jeg på Martinik vil sende ham til Piton, øens højeste bjergstrøi for at undgå den gule feber. 60. Men så er denne ballong jultant Parties, sagde Kennedy. Der er allerede begyndt at befinne sig bedre. 60. De neden for kondolen samlede skymasser, frembyd og egen domnits guge. De rullede sig, den ene over den anden, og blandede sig i en praktfuld glans, i det de reflekterede solstrolerne. 60. Victor er noget højt af 3.000 fået. Thermometeret angag, at temperaturen dalede noget. Man så ikke længere jorden. 60. I omtrent 50. 20. engelske mildsafstand mod Vist lyftede bjerget Rubenio sit strålende hoved, og dannede grænsen for landet Hugo-Gog. 60. Wind blæste med en hastighed af 5 i time, men de rejserne følte trækket for ulemtet af. 60. Fogtimer senere, opfyldte Stockdons forudsigelse. Kennedy havde ikke længere feber, og spiste frokost med god appetit. 60. Nej, det overgår virkelig svålsurt kini, sagde han tilfreds. 60. Til dette sted kunne det i grunden være ret fornuftigt, og træk sig tilbage, når man begyndte at blive gammel, bemerkede Joe. 60. 1.10. om formidagen blev luften klarere. Der vistede sig en åbning i skyerne, og jorden blev addersyntlig. Victor er nærmede sådan umærkeligt. 60. Dr. Ferguson sygte en luftstrøm, der kunne følge ham mere mod nordøst, og fandt en sådan i 600-fods afstand fra jorden. 60. Landet blev nu ujevnt. Ja, en år bjergfuldt. 60. Distrikte Sungometto var svandt i øst, men de sidste kokospalmer på denne bred grad. 60. Snart er en tulie i urste karme af en bjergkede, en mierbestemt form. Nogle toppe rager ud op hister her. 60. Man måtte være et øjeblik, og tage sig i akt fra skarpe spidser, der synes pludselig at rejse sig. 60. Vi befinder os lige som midt blandt klipper, sagde Kennedy. 60. Vær kun rolig, Dick. Vi skal nok lade være mere tørnige mod. 60. Docton passede i virkeligheden også sin ballong med forbavsende behindighed. 60. Hvis vi havde været nødt til at vandre henover dette fugtige terræn, sagde han, ville det ikke være gået så nemt som nu. 60. Efter hvor afrejse fra Sandsibar ville halvdelen af vores drager allerede være styrtede af anstrengelse. 60. Vi ville have set ud som spevelser, og fra tvivlsen ville have rået de vore hjerte. 60. Vi ville uappørligt have ligget i strid ved vores vejvisere, og været udsatte for deres tøjelsløse roighed. 60. Om dagen en fugtig, utålelig, overvældende varme. 60. Om natten en ofte ulidelig kule, og stik er en slags flue, hvis brød trænger en omsorg igennem det tykeste tøj, og gør en vanvittig. 60. Og så ikke at tale om ville dyr, og ville folkeslag. 60. Tak, den historie vil jeg rigtig nok helst være fri for at prøve, sagde Joe. 60. Jeg overdrivde ikke, vedblivt Dr. Ferguson, og torgene ville komme jer i øjnene, når jeg kunne høre, at de rejstene fortælle, der har haft den dristighed, og våbeser igennem disse lande. 60. Om trændt kl. 11, får de over i menschbæggenet, mens de på højderne boende folkeslag forgave strude Victoria med deres våben. 60. Og endelig nåede man de sidste bølgefom i egene, nærmest Rubenio, der dannede den tredje og højste kæde af Ufagaterbjergene. 60. Gevakt, sagde Dr. Ferguson, vi nærmere er Rubenio, der på landets brug betyder, vindens vej. 60. Vi gør klogestige og passerer disse skarpe toppe i tæmmelig betydelig højde. 60. Hvis mit korte er politligt, bliver vi nødt til at stige op til en højde af 5.000 fod, vil vi ofte komme op i så høje regioner. 60. Nej, kun chillent. 60. De affrikanske bjerges højde synes ringe i forhold til Europas og agents bjergetoppe. 60. Men i hvert fald vil vores victor ikke have vanskelighed ved at passe over dem. 60. En kort tid udvidede gassen sig under varmen sin flydelse, og ballongen begyndte at stige kændeligt. 60. Baumetret, der næsten var gået 8 tommer ned, angang højde af 6.000 fod. 60. Kan vi blive længe sådan ved, sputter Joe? 60. Jurens atmosfære har en højde af 6.000 fagne, svaret Dr. og med en stor ballong ville man kunne gå langt. 60. Det gjorde også Brioche og Gailusak, men da trængte blodet ud gennem mån og øger på dem, fordi de savnede luft, der kunne indåndes. 60. For to år siden vådede to modige fransk mænd, Barelle og Big Joe så også op i de højre luftlag, men deres ballong gik i 2. 60. Og de fald ned, sputter Kennedy. 60. Naturligvis, men som lærte folk på at falde uden at komme til skade. 60. Ja, men jeg er ikke lært, sade Joe. Jeg foretrækker at blive på en mellemhøjde, der værken er for høj eller for lav. Man må ikke være altfor agert. 60. Fergusons varet. I 6.000 fods højde er luften allerede kendelig tyndere. Lyden forplanter sig kun med vanskelighed. 60. Genstandene bliver utydelig for øget, og blikket opdager kun store, temmelige, ubestemte masser. 60. Menskene og dyrene bliver fuldstændig usynlige, vejene ligner tynde snor og syrne sumpe. 60. Doktorne og hans ledsager følte, at de ikke befandt sig i deres valgelige element. 60. En yderst hurtig luftstrøm førede dem henover nøgne bjerge, på vist toppe man undræsser over at se store snæflader. 60. Solen stod lysende midt på himmelvelvingen, og den stråler fald lige ned på de ødespisser. 60. Victoria synket sig snart ned langs den modsatte skrant af Rubenio, i det den fuldtænd skovre i egen, der var oversået med træer og mørkegrønt liv. 60. Det er efter komhøjder og hulveje i en slags ødemark, der lå nærmest landet ugodt ud. 60. Længere nede udbredte sig gule halvtøres lettere, hister her bevokset med planter og takkede buske. 60. Någle lunde, som længere borde, gik over til skov, forskyndede højsunden. 60. Doktorne nærmed sig jorden, angrene kastes ud, og det ene af dem fik snart fat i grænene af et stort mobærfien træ. 60. Joe lå sig hurtigt glede ned i træet, og gjorde om hyggeligt angrene fast. 60. Hør nu, sagde Ferguson. Nu synes jeg, at du, Dicker Joe, kunne tage vær sin bøse og forsøge at skarfe os et stykke godt antilopekød. 60. Det ville kunne blive yderst brugbart til midter. 60. På jakt udbredt Kennedy, hans stehe hurtigt ud af gondolen og kom ned på jorden. 60. Joe havde klatteret fra græn til græn og vintet på ham, mens han strakte sig så langt som han var. 60. Befride for den vigt, som hans toledesag er repræsenteret, kunne doktoren næsten fuldstændig slukke sit blæserrør. 60. Flyv ikke deres vej her, ropte Joe. 60. Nej, er du kun rolig, min vand? Jeg er ikke jo at sikre det fast. 60. Lykke på jakten, og være forsigtig. Jeg vil mindst gøre mine optagelser. 60. Jeg kan det suden her og oppe fra Oversea regnen, og vil det mindste, der forekom om mistængeligt, løsner jeg at skude med karabinen. 60. Det er signal til jer, om at komme tilbage. 60. Godt svar, Jeyon, og begiv sig afsted med Joe. 60. Slut på 13. Kapitel 5 u. Ebalong af Sjølværen. 60. Fjortende kapitel i 5 u. Ebalong. 60. Det er der en LibriVox-inspildning. 60. Er det LibriVox-inspildninger og offentlige ejendom, forudbliver information, eller for at melde dig som frivillig, besøg LibriVox.org. 60. 5 u. Ebalong af Sjølværen. 60. Denne indlæsning af Kristoffer Hunstal. 60. Fjortende kapitel. 60. Den blå antilope. 60. Et uvendet angreb. 60. Ankomst til Casay. 60. Den nøgne fortørret land, der havde en lærk de overflade, som havde slået store sprækker i varmen, synes fuldstændig øde. 60. Kun hister her, opdagede man spor efter karabiner. 60. Efter en halvtimes morge, fordybede Dick og Joe, så i en skog og gummitræer, stadig spejtene forsigtigt omkring, og med fingeren på aftrækkeren. 60. Man visste ikke, med hvem man kunne få at gøre. 60. Udne ved at skytte af fald, håndterede Joe sit våben ganske godt. 60. Det gør godt at gå her, Kennedy, sagde han. 60. Skønt terrenne her, just ikke er synnerligt bekvæmt, tilforede han, i det han var nær ved at snuble over de tallede i klippeplokket på vejen. 60. Kennedy gav sin ledsager tegn til at forholde sig tavs, og stå stille. 60. De måtte hjælpe sig udenhune, og hvor behendig Joe end var, kunne han dog ikke have styverens eller møndens sporsands. 60. En flock på en halsnæs antiloper stillede deres tørst i en lille begge. De smukke dyr anede en far og syntes rolig. 60. Hoderne straktet i vejret, og snøftede med deres bevægelige næsebord efter jægerne, mens Joe blev stående ubevægelige, gik Kennedy omkring nogle tætte buske. 60. Det lykkede som at komme dyrne på skudvite, og han skød. Flokken forsvandt i et øjeblik, men en af dem, der var blevet en trofende af jægernes kule, faldt død om. 60. Kennedy skyndte sig hen til sit bytte. 60. Det var en blåbuk, et prægtigt blejblot dyr, med snevigt under buen og på indersiden af benene. 60. Prægtigt skudt ropte jægerne. Det er en meget sjældnandsiloperart, og jeg håber at kunne tilberede skinet, så det kan gemmes. 60. Nej, virkelig. Tror de det? 60. Ja, og se blot, hvilket prægtigt pælsværk. 60. Men dr. Ferguson vil ikke gå ind på en sådan forøgelse af lasten. 60. Du har ret jo, men det er unægtligt harmligt, at skulle la sotne et smuk dyr i helt og holdent tilbage. 60. Helt og holdent? Nej, visst ikke. Vi vil drage alt den fordel af det, som det kan byde med hensyn til føde. 60. Og hvis de tillader, skal jeg besørge den ting, lige så godt som ollermanden, for det hedder lige slag, der laver i London. 60. Som du vil, min ven, men du ved nok, at jeg i enskep af jæger ved lige så god besked, når det gælder om at ske et stykke vildt i stykker, som når det drejer sig om at følge det. 60. Det tiveler jeg ikke om. Lad os derfor uden videre omsvøb indret i et ildsted på tre sten. 60. Vi kan så tørre græne, og jeg forlander kun nogle få minutter for at drage nytte af deres glødende kul. 60. Det skal jeg ikke være længe, svaret Kennedy. 60. Han begyndte straks at bygge et ildsted, hvor i en flammede lystid efter nogle minutters forløb. 60. Joe havde skåret dosin kunne det lettere ud af en til lopen, samt de bedste stykke af selve borgen, der snart forvandlede til lækre stykker bøf. 60. Det vi mor og vores ven sammejede, sagde Jægeren. 60. Ved de, hvad jeg tænker på, er Kennedy. 60. Formodeligt på det, du er fær med, på din bøf? 60. Nej, Aldi elsker ikke. 60. Jeg tænker på, hvad vi nu ville sige, når vi ikke mere fandt ballongen. 60. Det var jo en skøn ide. 60. Du mener altså, at doktoren kunne finde på at forlede os? 60. Nej, men hvis angret nu pludselig slapp løs? 60. Unmuligt. 60. Og der suden ville Samuel ikke have nogen vanskelighed ved at der er dale ned med sin ballong, at man rører den jo så fortræffeligt. 60. Men hvis nu vinden førte ham bort, så han ikke kunne komme tilbage til os? 60. Jeg vil ikke høre på dine dumheder, Joe, de er slet ikke hyggelige. 60. Ark her, alt kan hende her i verden, og man må der for os at få ud til i alt. 60. I dette øjeblik hørte set bøse skud gennem luften. 60. Hvad for en nået, ropte Joe? 60. Min karabin, jeg kender denne knal. 60. I signal. 60. En far truer os. 60. Måske også hamsvaret, Joe. 60. Præmad. 60. Jægerne samlede hurtigt udbyttet af deres jakt, og begag sig på tilbagevejen, ledet af de mærker, kende de havde gjort. 60. Grattsgårdens tæthed hindret dem i at se Victoria, fra hvilken de ikke kunne være langt borte. 60. Et nyt skud hørtes. 60. Er der et skud? 60. Det leder virkelig til, at der er far på fære, lad os skynde os. 60. De gav sig til at løbe så hurtigt, de kunne. 60. Da de var kommet til skovkanten, opdagede de straks Victoria på dens plads, og doktoren i kondolen. 60. Hvad er der udebrød, kælder de? 60. Godet Gud, ropte Joe. 60. Hvad ser du? 60. En trop nere, der beleger ballonen. 60. En halvmilsvej fra den, trænktes virkelig om 30 individer omkring ballonen. 60. Gestikulerende, skrigende og springende, nedenfor morbærfintræet. 60. Nogle af dem var klædret op i træet, og våvede sig helt ud på de yderste græne. 60. Faren syntes overhængende. 60. Min herrer er for tabt, ropte Joe. 60. Framad Joe, ved kold blod og sikker dårlig. 60. Vi har fire af disse kanaljas liv i våre hænder. 60. Framad. 60. De havde tilbagelagt en firingsvej i en overordnlig fart, da et nyt skud løsnedes fra kondolen, og traf en af belegerne, der klædret op i ankertovet. 60. Et livløst lame styrtede fra græn til græn, og blev hængende en snest fod over jorden, med begge arme og begge ben svevende i luften. 60. Hvordan går det til, udbrud Joe, og stansede? 60. Hvordan holder den fyr så fast? 60. Det er ligegyltigt, svaret Kennedy, lad os skynde os alt, hvad vi kan. 60. Nej, se her, Kennedy, ropte Joe, og bræst de latter. 60. Det er med halen. 60. Det er abor alt sammen. 60. De er endnu værende, mennesker, svaret Kennedy, og styrede ind midt imellem den larmende skarre. 60. Det var en flok stor bag hjæner, vilde og uhyggelige, se til med deres hunderagtige snuder. 60. Nogle bøseskud var admittetid til strækkelig til at jage dem skrækkelig blodet, og hele skarren forsvandt med undtale sig af dem, der var blevet på pladsen. 60. I næste øjeblik havde Kennedy fat i stien, og Joe klædret op i træet og give hver ankeret løs. 60. Kondolen sænket sig lige ned til ham, så at han med lethed kunne stige over i den. 60. Nogle minutter efter svevede Victor i op i luften, og tog vejen med øst, dreven fremad af en letbrite. 60. Det var et ordentligt anfall, sagde Joe. 60. Vi troede, at du var blevet belegeret af de ene føde. 60. Heltivis var det kun Aper, svarede doktoren. 60. Forskellen er ikke stor, når man ser dem i afstand, min kære Samuel. 60. Ikke heller på nært hold, selvfølgede Joe. 60. Men det er det anfall af Aper. 60. Kun dog haft de alvoreligste følgersag i Førgesund. 60. Hvem ved, hvorhen vinden kunne have ført mig, der som ankeret havde sluppet? 60. Hvad sagde dem her, Kennedy, sagde Joe? 60. Du havde ret, Joe. 60. Men dengang var du netop i ferie med at lave din antilopebøf, og det blotte syn af den gav mig allerede appetit. 60. Det tror jeg nok, svarede doktoren, siger antilopekød af ude mærket. 60. De kan nu selv dømme om sæn her. 60. Det er serviert. 60. På ære, sagde Jæon, det, det kød, var i sandhed en vild luft, der ikke er fargt. 60. Jeg havde ikke noget mod at leve antilope, lige til min dødsvarede Joe, med munden fuld. 60. Men jeg ville rigtig nok også helst have haft en grok til at lette fordøjelsen med. 60. Joe tillavede denne dræk, der blev drukket med stor begærlighed. 60. Hed til, er det heller dog ikke gået så tosset, da, sagde han. 60. Nej, det er virkelig gået ganske godt, i stemmet, Kennedy. 60. Men hør nu her, Kennedy. 60. Si mig, andre de, at de fuldte med os, burde Førgesund. 60. Jeg gav nok se, hvordan man skulle have hentret mig i det, svarede Jæon, med en bestemt mine. 60. Klokken var nu fire om eftermiddagen. 60. Victoria mødte en hurtigere luftstrøm. 60. Snart angav barometret en højde af 1500-fodt over haveoverfladen. 60. Doktorne så så derfor nødsade til at hjælpe på sin ballong ved en betydelig udvidelse af gasen, og blæserøret var i stadig virksomhed. 60. Hænder klokken 7. Svevet Victoria over kan yde med spadsing. 60. Doktorne genkendte straks det store dyrkede distrikt, der er 10 mil i omkreds, og har en mængde små byer, som ligger malerisk spredtet mellem højde skove. 60. Her residerer en af sultanerne i Ogkoto, hvor civilisationen muligvis er en smule mere fremskredd, end ellers i disse egne. 60. Man sælger der og kjældner og medlemmer af sin egen familie, men folk og kreaturer lever dog venskabligt sammen i runde hytter, der ligner hysterakke. 60. Efter, at man havde forlagt kanyme, blev terren gennøjendt og fuldt af sten, men efter enundtimes fart, fik vegetationen igen hele sin fylde i en frugtbar dal, noget borte fra Manabudo. 60. Da dagen omtrent var til ende, døde vinden hen, og hele atmosfæren syntes og slummer ind. Forgev søgte doktoren i forskellige højder efter en luftstrøm, og da han så, at naturen overalt var i ro, besluttet han at tilbringe natten op i luften. For større sikkerheds skyld evede han sig omtrendt tusinde fod op. Victor er blevet ubevæglig her. Natten var praktvulst jerneklar, og hen gik i dybtavset. Dick og Joe strakte sig på deres rolig lege, og faldt snart i en dybsøvn, mens doktoren vågede indtil han ved midtastid aflystes af Kennedy. Hvis der hænder det mindste, sagde han, så væk mig og tæt frem for alt ikke i barometret af syne. Det er vort kompas. Natten var kold. Forskellen mellem dens temperatur og dagens beløb sig til 27 grader. Ved mørkes fremdrud begyndte en natlig koncert af dyr, som er sult og tørst, dreves ud af deres hule. Frøen og luk deres soprat stemmer højre er komponieret af chakalernes spjæffen, mens løberne leverede en migtig bas i dette livende orkester. Da doktor Ferguson og morgnen igen en tusind plads og rådsbundet sit kompas, fandt han, at vinden var sprunget om i løbet af natten. Victoria havde i et par timers tid drevet næsten 30 engelske mil i nordvæslig retning. Den passerede over var Bungudu. Et stenrigt land overstået med smukkesyn i et blokke. Hister her så man tallrige ben efter bøfflerhøjlefanter. Der fandtes kun få træer, untanet mod øst, hvor man opdagede store skåre mellem hvilke nummer byer skivlte sig. Ved det lag kl. 7 viste den rundt klippe af næsten en halvmils udstrækning sig som en umodelig skildpadde. Vi på rette vej, sagde doktor Ferguson, der ligger jihue om Kora, hvor vi vil stande til nogle røge blikket. Jeg må indtage en ny forsøgning af vand til mit aparat. Men der findes kun meget få træer, som vi kan have os fast i, sagde Jeron. Lad os simpelthen til forsøge. Jo caste Anker ud. Balongen tabte lidt af for lidt sin stigningskraft og nærmed sig jorden. I det Ankerne tog fat i en klipperevne, og vi tog er svevet ubevæglet i luften. Korten angar vitsdragte sumpede ejne på den vestlige sengning af Djulam Kora. Jo begagte sig alene på vej med en tønne, der kunne rumme om transig kalon. Han fandt uden vanskelighedet et opgivende punkt, ikke langt fra en lille øde by. En tog sit vandforråd og kom tilbage i mindre end tre kvarterer. På vejen havde han ikke lagt mærke til noget udsevænligt, undtagende nogle store faldgrupper for elefanter. Han var nærmest og fald ned i en af dem, hvor der lå et halvt farteret ske lidt. Vandet blev uden vanskelighed indledet, så i gondolen sænket sig næsten helt ned til jorden. Jo kunne rygge ankeret løs, og klædret behændigt op til sin herre, der straks satte sig derberat i gang, så Victoria kunne fortsætte rejsen. Den befandt sig nu henvid 100 engelske mils afstand fra Kassay. Et vigtigt punkt i det ændre Afrika, hvor til de rejsene, takket værre end sygesplige luftstrøm, kunne håbe og nå samme dag. De rejste med betydelig hurtighed, og doktoren sygte så meget som muligt ikke at påskønne gasudviklingen, hvad der i midtetid var rimelig vanskeligt, da landet havde en højde af 3000'e fod. Hendet kl. 2 svevede Victoria i en herligt vær, og under en brændende sol over byen Kassay, der ligger en 350'20 engelske mil fra køsten. Vi afrejste fra Sandsibar kl. 9 om morgenen, sagde Dr. Ferguson, i det han rådførte sig med sine optagelser. Og efter to dages fart har vi tilbagelagt næsten 500 geografisk mil. Kapteinerne Burton og Spiek var 4,5 måned om den samme vej. Slut på fjortende kapitel. 5 uger i Ballong er Sylværen. Femtende kapitel i 5 uger i Ballong. Det er der en LibriVox-inspildning. Er det LibriVox-inspildninger offentlig egendom, for udbuddeligere information, eller for at melde dig som frivillig, besøg LibriVox.org. 5 uger i Ballong er Sylværen. Denne indlæsning er Christopher Hunstahl. Femtende kapitel. Kassay. Månen sønder. En kongelig drænker. Jobe bliver tilbet. To måneder. Det er nærvid at tage en ene med forskrekelse. Skøn Kassay er et vigtigt punkt i Mellemafrika. Kan det dog ikke kalde sig en by, så dem findes der ingen af i det indrøjede landet. Det er kun en samling af nogle bedre boliger, nogle slaguhytter, og nogle små, om hyggeligt dyrkede haver, hvor løg, kartoffler, vandmeloner og champignang lykkedes fortræffeligt. Unige omvejse udgør det enelige månedland Afrikans frugtbager og strålende havet. Med det her i ligger distriktet Unia Nebe. En fortrølende land, hvor nulige Omani-familier af ren arabisk oprindelse henlever et dogt liv. De har længe drevet halvel i det indrøj af Afrika, og i Arabien har gjort forretninger i gummi, elfenben, bommelstøj og slaver. Deres karavæner gennemsdrej for disse under equatorliggende ejene, og kommer endnu helt ned til kysten for at søge luksusartikler til de rige købmænd der, omgivne af deres kvinder og slaver henlever det prægtigste liv i dette forhjættede land. Sted i vilene, lignende, sovende eller rygende. Omkring deres boliger findes tallrige hytter som tilhørte inføte, samt rumlige markedspladser med smukketræer og herlige skygge. Kassee er nemlig det almindelige mødested for karavænerne, både for dem der kommer fra sød med deres slaver og elfenben, og for dem der kommer fra vest med bommel og glasvarer til stammerne med de store søger. På disse markedspladser herrsker der også et stadig liv, en ubeskrivelig larm sammensat af mefisternes rub, lyden af trommerehoren, e-slernes skryden, kvindernes sange, børnens kråd og i jammardarnes, det vil sige karavæneførendes piskesmæld, når han slår takten til denne landlige symfoni. Der findes her en uordnet mængde af brodede tøjer, glasperler, elfenben, renoza-rutenner, hejtenner, hånding, tobak og bommel. Her afsluttes de besøgn og listehandler, ved hvilke varernes værdi bestemtes ude i lukkene, efter de begir de vækker. Flusselig ophører hele dette rør, al denne træksel og støj. Victoria havde vist så svevende majestetiske luften og dalede nu, lidt efter lidt, uden afvig fra den vertikale retning. Men kvinder, børn, slaverer, købmænd, araber og nere, alle forsvant og listede sig ind i deres hytter. Min kære samvjolle, sagde jeg kendet i. Hvis vi stadig frembringer den samme virkning, vil det falde også vanskeligt at tilvagebringe handelsforbindelser med disse mennesker. Man ville i midtetid, sagde Joe, kunne udføre en meget simpel handelsopression, ved ganske rolig at stige ned og bortføre de kostbarste, avarende uden at bryde sig om handelsmændene. På den måde kunne man samle sig ride om. Ganske visst svarede doktoren, de indføgte at blive en bange i det første øjeblik, men det ville ikke var længe før de kommer tilbage, drevne dig til, enten af overtro eller nysgerighed. Tror de det? Vi får vel at se, men det er ikke lovst ikke at komme dem alt fra nær, de Victoria har indet panser og er verken beskyttet mod pile eller kugler. Tænker du da virkelig kære samvjolle på at sætte dig i forbindelse med disse afrikane? Hvorfor ikke, hvis det lader sig gøre, svarede doktoren? Der må, her i Karsage, findes mere oplejste og mindre ville arabiske købmænd. Jeg mindes, at Bertrand og Spiek ikke fandt grund til andet end at rose indbyggernes gæstfrihed. Vi kan altså godt våge forsøget. Victoria havde midletid sægt det nærmeste jorden, og gjort et af sine angre fast i toppen af tre tæt ved markedspladsen. Hele befolkningen starkt i dette øjeblik igen forsigtigt hovederne frem. Flere uanganger, kendelige på deres snejlesmøkker, vågede sig dristigt frem. Det var stedets troldmænd. Ved bæltet var de små, korte, fittede flasker, og forskellige ingen lunde probror trylleredskaber. Lidt efter lidt samlede skarrens om dem. Trommerne kappedes i øgerdøvende larm. Alle slog hænderne mod hinanden og straktede dem mod himlen. Det er deres måde at bide på, sagde dr. Ferguson. Hvis jeg ikke tager fejl, er vi bestemt til at spille en stor rolle. Så lad os spille den her, sv. Joe. Du kan muligvis selv kommentere, at jeg giver Gud min ven, så er jeg Ferguson. Når ja, det er der forresten ikke det værste, der kan hende, sv. Joe. I dette øjeblik giver en af troldmænden en ny anker, en bevægelse, hvorved al denne larm forvandlede til dybt tavsid. Han ydrede nogle ord til de rejsende, men i et for dem ukendt språg. Dr. Ferguson, der ikke forstod ham, henkastede på lykker og formede nogle arabiske ord, og man svarede ham øjeblikligt på samme språg. Manden holdt en urrig blomstersmøgge til alle, som man lydde opmærksom til. Og dr. Innes så snart, at Victor og jeg ganske simpelt antogs for at være månen i egen person, og at man troede, at denne elskværdige gulddom havde nedlagt sig til at nærme sig byen i selskab med sine to sønder, en ære, som man aldrig ville glemme i dette, at solen elskede land. Dr. ansvaret med mig en værdighed, at månen ved tusinde år gjorde et slags runde rejse, fordi den følte trang til at vise sig på nært hold for sine tilbedere. Han bad dem derfor ikke ved at forlejne, men at benytte sig af hans gulddomlige nærværelse og gøre ham bekendt med deres ønsker og forhåbninger. Trollmanden syntes at befinne sig meget vel ved denne opfordring, at sultagen havde ligget syg i flere år og anrupt himlen om hjælp, samt indbyd månen sønder til at besøge ham. Dr. meddelte sine ledsager og indbydelsen. Og tænker du virkelig på at begigte dig til denne nigerkonge, spurte Kennedy? Ja, det gør jeg unæggeligt. Folkene her syntes at være vindelig tænede. Atmosfæren er rolig. Ikke et vindpus bevæger sig. Vi har indtid og frygtet med hensyn til Victoria. Men hvad akter du at gøre? Hver kun rolig min kære dæk, med hans mulig medicin, traver jeg mig ud af forlaringheden. Og i det han ventes om til folkeminken, sager han derpå. Månen har forbarmelt sig med herrsgården, der elskes og har betroet os omsorgen for hans helbredelse. Lær ham beræde sig på og tage imod os. Robene, sangene, vindskabs tegnene for dobbledes, og hele denne myrtue af sorte hoveder satser i bevægelse. Nu, mine herrer, sager Dr. Ferguson, må vi få udse i alt, at vi kan, hvad øjeblik det skal være, blive nødt til skyndsomst, og begives herfra igen. Dæk bliver altså tilbage i gondolen, og sørre vil hjælpe at blæse røret for, at der er sted, jeg til strækkelig stigningskraft til stede. Ankeret er stadig gjort fast, og der er således ingen ting at brygte. Jeg går ned på jorden, og Joe følger mig, men bliver ved foden af stien. Ønsker du ikke, at jeg skal følge dig, spurte Kennedy? Nej, jeg går alene, frygte indet, og blev værd på sin post. Som du vil svare i æren, de indfødtes rom for dobbledes, og man fordrede vedholdene, de himmelske magters mellemkomst. Så sægte, så sægte, sagde Joe, jeg finder dem virkelig noget fordringsfulde mod deres gode månede, og den skuddom lige sønner. Forsynet med sit rejsearbutik, stede doktoren ned på jorden, fuldt af Joe, der tilede sig alvorlig og værdig, som det sømmede sig. Han sat sig ved enden af stien, med korslagte bing på arabisk vis, og en del af skaren omgave ham i erbøde græs. I midletid, gik doktor Ferguson ledsad af musik, og modtaget med religiøse danse langsomt til den kongelige tempe, der lå temmelig langt borte for byen. Glocken var omtrendt 3, og solen lyste klart. Den konesakten sikke gør mindre ved denne sjældende lejlighed. Doktoren gik med høj tid lige værdig i skridt, mens troldmænden omgave ham og holdt folkeskaren tilbage. Han traf snart på sultans naturlige søn, en ung, temmelig velvoksne knøs, der i følge med landets skik og brug var Arving til Fedragose med udelukkelse af de legitimte børn. Han kastede sig så langt han var ned fra månen søn, som dog med en nået i håndbevægelse byd ham at rejse sig igen. Trækvarter efter ankom det begrejstret optog af skyckefulde gangstiger og midt i en tropisk vegetationsyblighed til sultans palas. Et slags firekantet bygningsværk, kallet i titænker, og læggende på skrænten er en høj. En slags veranda udgik fra stråttaget og viledet på træpiller. Lange friser af rødeligt lære, prøvede væggene og skulle forestille billeder af mennesker og slanger, af hvilke de sidste naturligvis var bedre trofende end de første. Taget på denne bygning, viledet ikke umulbart på væggene, men luften kunne strømme frit omkring. For øvertfandes der ikke vinduer Doktor Ferguson blev modtaget med store hædresbevisninger af gaden og ynglingene. Folk af en smuk grasse, hvor de omvæssigede en rene type på de mellemafrikanske folk, der er stærke og kræftfulde, vilskabte og vildnærede. Deres hår var sat op i en stor mængde små flitninger og fald ned på deres skuldår. De tatuerede deres ansikter med sorte eller blå striber, lige fra tænningerne til munden. I deres umodelige store øger sad der runde stykker af træ og skiver af kopalgummi. De var klædt i tøjer med spravlefulde farver. Soldaterne var bevæbnet med spyd, buger og pilde, med giftige vortemelksaft, dolke, lange sæbler med saftænder samt små stridsykser. Doktorns råd ind i palassen. Til tross for sultænden sygdom var dobbledes ved hans komme den allerede i forvejen Han bemerkede, at der ved dørgborden var ophængt harerhaler og zebra-manker i enskabet talismaner. Han blev modtaget af hans majestets damer med harmoniske toner af en Upatu, forfærdiget af bunden af en korgkedel og med bullern af en kilindu, i en fem-fodhøj trumme, udhulet af en træsteramme og på hvilken to v-tose arbejdede med knyttede næver. De fleste af kvinnerne er store sorte piper. De så ikke ille ud i deres lange, smukke draperede dragt og barnkilt af kallebastrævler fisted om livet. Sechs af dem, der sad afsædels og havde en grusom død evente synes ikke, at være de mindst fornårede. Når sultænden døde, skulle de begraves livene med ham for at morre ham i den lange evighed. Efter, at Doktor Ferguson med et blik had opfattet hele denne scene, gik han hen til herskerns træsning og så der en 40-årig mand fuldstændig ødelagt af udsvevelse af alle slags og ved, hvem der ingenting var at gøre. Sygdomen, som havde varet i flere år, bestod kun i en bestandig ros. Den kongelige druckenbolt var næsten uden bevidsthed og alverden som en jakk ville ikke have formået at bringe ham på fod i igen. Yndlingerne og kvinnerne faldt på knæ og blev læggende i denne stilling under det højtidlige besøg. Menule droper er et hurtigt styrkende middel at blive ud af doktoren for et øjeblik dette sløve læge med. Sultan gjorde en bevægelse og da han ikke i flere timer havde givet noget tand til liv, blev det symptom modtaget med fornyet råb til lægens æger. Denne, der allerede havde fået nokter af, fjernede med en hurtig bevægelse sine alt for iverige tilbedere, forlåd palasset så var en til vigtoria. Glocken var der seks om aftenen. Under hans fraværelse havde Joe roligt ventet ved foden af stien hvor han var genstand for lige frem tilbedelse. Som en virkelig månens søn tog han imod den. Men han forresten så han af en gudervære ud som en temlig besked en fyr. Han var ikke stolt, men endnu lige frem mod de unge affrikanere og affrikanere inder, der ikke blev træt af at betragte ham. Han kunne ikke vinde lige til dem, tilbede mig kun mine damer, sagde han. Skønt jeg en søn af en gulddom, er jeg dog satdeles omgængelig. De tilbede ham gavre og ville navnlig absolut pånede ham et slags stærkt øl, der lå til at skulle være yderst delikat. Joe troede sig forblikket til at smage på denne drik, men skønt han unægtlig var ret godt vant til Whiskey, hva' den ham er lige vel for stærk. Han gjorde en forfærdlig grimasse, der i midletid er de omstående. Han blev opfattet som et elsk værdigt smil. Det er på i stemme de unge piger, en drevende sang og udfør den høj tidlig dansk omkring ham. Åre så i danser, sagde han. Godt, jeg vil ikke stå tilbage, for jeg er i høflighed. Jeg skal også vise jer en dansk fra mit hjem. Og dermed begyndte han en vild sik, han svingede sig omkring, vred og kastede sig, dansede på fødderne, på knæende og hænderne, udførte de overordneligste svingninger med hele sit læge. Indtog de mest utroligste stillinger, gjorde de mest umulige grimasser og gav på den måde befolkningen en højst aparte forestilling om, hva' ledes guderne danset i måneden. Alle affrikanerne, der i så hans ene, syntes nærbeslægtet med Aperne og snart i fuld gang med at eftergøre, hvad de så ham gør. De glemte ikke en bevægelse og ikke en eneste stilling der var og en støj, hvorom det er vanskeligt og danser blot den svæst forestilling. Men netop, som festen var kommet i den bedste gænge, fik Joe øje på doktoren, der vente tilbage i største skyndsomhed, omgiven af en larmende folkehub. Trollmænden og høvdingene synes at være meget ophissede. Fra alle sidder omringede man doktoren og troede ham på alle måder. Det var unægtlig en besønderlig forandring. Hvad var der indtruffet? Hades sultanen været taktløs nok til at dø midt under sin himmelske læges behandling. Fra sin post i ballon så kende de faren uden at fatte grunden til den. Doktoren nåede foden af stien. En overtruisk frygt holdt endnu folkehuben tilbage og hindret den i at falde over ham. Han gladret deres skyndsomst op af stien og Joe fuldte ham med lethed. Vi har ikke et øjeblikker sagde hans herrer. Søg ikke at kaste angået loss. Vi må kare betået. Fyld mig. Men hvad er der der på fære? Spurte Joe i det, han steger over i gondolen. Hvad er der hent, sagde Kennedy og greb karebilen? Se tvare doktoren og pege ud mod højsonden. Hvad er det? Se selv. Månen. Det var virkelig månen, der steger op. Rød og strålende. Månen og Victoria. Enten fandtes der således to måneder eller også var de fremmede kun bedravere, regnkesmede og falske gudder. Således måtte folkehuben ganske naturligt have tænkt og det var grunden til det omslag som var foregået hos dem. Joe kunne ikke tilbageholde en høj latter. Beboerne kan se, da begreb, at deres byte var i ferme at undslide med dem udstøttet høj Europe mens buver og gevære rettets mod ballongen. Men der gav en af troldmændende et tegn. Robene sinkedes og han klatteret op i træet i den hensigt og gribe ankertovet og drage maskinen ned til jorden. Joe styrte frem med en ygte i hånden. Skal jeg kaffe, spurte han. Vent, svarede doktoren. Men den niger der. Vi kan måske redde vores anker. Det ville jeg gerne, hvis det kunne lade sig gøre. Der bliver altid tid nok til at kaffe. Efter vi har kommet op i træet, gevort troldmændende sine seer så godt ved at brække grene af, at det lykkesommer for anker og loss. Det blev hurtig hældet op af ballongen og tog fat i mellem benene på fyren. Der så lydes komme til at rejse op i luften på en højst aparte befordring. Håbens bestyrdelse var grænseløs, da den så en af sine uangangære svinge sig ud i rummet. Hurrerer ropte Joe, mens Victoria hevede sig med stor hurtighed. Han holder sig nok fast til at kende de, og en lille rejse kan ikke gøre ham noget ud. Skal vi lave fyre en dratte, sputter Joe? Nej, vi stikke, svarede doktoren. Vi sætter ham ganske rolig ned på jorden igen, og jeg tror nok, at hans troldmænd efter at tog den eventyr, vil få øje betydeligt i hans landsmænds øjne. De i stand til at gøre ham til Gud, Victoria havde nået en højte om 30.000'e fod. Niren holder sig fast ved tåget med overordninglige hærlighed. Han var tavd, og hans øjne stod stive i hovedet. Hans forskrekelse blandedes med forbagselse, mens en let vestenvind drev ballonen bort fra byen. En halv time senere nærmed doktoren så jorden igen. Da Niren var op i kun 20'e fodshøjte, tog han hurtigt tit parti. Han lå sig falde ned, og skyndte sig afsted til Kassé, mens Victoria er der hevede sig i luften. Slut på, 15. kapitel. 5 uger i ballon er syvhveren. 16. kapitel i 5 uger i ballon. Det er der en LibriVox-inspilning. Er det LibriVox-inspilninger og offentlige egendom? Få udnytligere information, eller få at melde dig som frivillig. Besøg LibriVox.org. 5 uger i ballon er syvhveren. Denne enlæsning er Kristoffer Hundstahl. 16. kapitel. Forvarsler om storm. Målet landet. Afrikas fremtid. Ved solnedgang. Stormen. Ildsolenen. Sterne himlen. Ja, så den går det, sagde Joe. Når man uden tilladelse forsøger at optræde sig, månen sønder. Jeg skal love for, at den vejfermer spiller også et slemt bus. Når, sagde Jeon. Men fortæller stadig, hvad denne sultan i Casay var foran fire? Det var en gammel halvdød fyldebøtte, svarede doktoren. Hvis død ikke ville komme til at føle sønderligt dybt, men moralne af alt det, det er, at den slags hyldest bevisninger er forgængelige og at man ikke må få alt for stort smag for den. Desværre, svarede Joe. Jeg har holdt nok af at blive tilbit og at kunne spille gut efter behag. Men hvad skal man sige? Månen skulle jo dog stå op, og at den lua alldeles rød oven i købet beviser, at den var fornærmet. Og under disse og linne samtaler, hvor under Joe betragtede natens stjerne fra et fuldstændig nyt sydspunkt, begyndte himlen i nord og overtrækkes med tætte, ulykkes troende og tungeskyer. En tæmplig stærk vind drev Victor af mod nordøst. Hende kl. 8. om aftenen befandt de rejserne sig under 32, 40 og længde og 74 bredte. Vi befinder os med i månedlandet, sagde Dr. Ferguson. Det er behålt dette navn, som det fik i gamle dage, uden tvivl, fordi månen altid har været dyrket der. Det er i sannhet en herlig land. Man kan vanskelig finde en rige og plantevægst. Hvis man havde dette her i omrænden af London, sagde Joe, vil det unækkelig være meget behageligt. Hvorfor er også alle disse herligheder forbeholdt så bapariske lande? Men vidt man da, svarede dr. om denne egen, ikke engang bliver civilisationens midtpunkt. Fremtidens folk vil måske udvandre hertil, når Europas lande er blevet alt for fattige til at kunne føde deres beboere. Tror du det, spurte Kennedy? Det er mere en rimeligt min kære dæk, læg mærke til begivenhedernes gang. Betragt folkenes succesive vandringer, og du vil komme til samme resultat som jeg. Asien var menneskets første vukke, ikke sant? I 4.000 år arbejdede det, var frugtbart og produceret, med da nøgne stenesket op, hvor man på homers tid så en gyl en høst, der forlod børnene dets udtømte brøst. Du ser dem da kastes over Europa, da dengang var ungt og migtigt, og som nu har født dem i 2000-e år. Men dens frugtbarhed begynder allerede at tage, dets produktive kræfter for menneske svær dag, der går. Tænk på de nye sygdomme, der verdt år rammer jordens produkter, på så mange fejlslagen høst, og på de utilsstregelige subsistensmidler. Det er al samme tegn på en svindende livskraft, en forstående afmattelse. Derfor ser vi også folkene allerede styrte sig til Amerikas rige brøst, ligesom til en ganske, hvis det ikke er udtømte, men endnu udtømt kilde. Det er det nye fast land, ved middeltid også en gang blive gammelt, det er et chomfruglige skove, vil falde under industrins økse. Dets jord svækkes ved at frembringe for meget af det, man for langere er den. Hvor der verdt år udvikler sig en dobbelt høst ved den kraftløse jord, næppe ved at i stand til at frembringe en enkelt. Og der ved Afrika kommer til at tilbyde folkeslagne de skatte, som gennem århundre er blevet opsamlet i det skød. Det forfremede farlige klima vil blive rentet ved dyrkning og drening, og alle de spredte vand vil blive forenede i en fælles seng, og danne en sejlbar pulsove. Og det er det land, hvorover vi svever, der er frukbare og riger, og mere livskraftigt end andre, vil blive et stort kongedømme, hvor endnu mere forbavsende opdagelser end damten og elektriciteten skal se dagens lys. Det havde jeg nok lyst til at være med til at se, sagde Joe. Du kom lidt fortidligt til verden, min ven, sagde doktoren, og desuden sagde Kennedy, vil det måske nok blive et meget kedeligt tidsrum, når industrien tog alt til indtægt. Menneskene opfinder maskiner til de selv opsluse af dem. Jeg har altid forestillet mig, at verdens yderste dag ville komme, derved, at en eller anden fra færdlig damkedel sprennte hele jordkloden i luften, efter at være ophedet til et tryk af 3 milliarder atmosfærer. Jeg vil tilføje, sagde Joe, at amerikanerne ikke har været de sidste til at arbejde på denne maskine. De er virkelig store maskinebygger, sagde doktoren. Man lærer os uden at fordy på os i sådanne diskussioner, når os mere beundre dette månedland, siden vi nu en gang har fået lejlighed til at se det. Solen, der sendte sine sidste stråler frem under skymasserne, forgyldte selv de mindste udjevnheder nede på jorden med en guldbrænd. De tættetræer, buskør og planter, der nedbeskød sig en tårmige været, alt fik sin andel af denne lysflåde. Snart såes flåde Malaccaia, den vigtigste af de vandet, der fløde i Tancanica, snod sig frem mellem de grønklede bredere. Den optager de tallere i vandløb, der opstår, når bækken i regntidens fulgmer op, eller som dannes, er vandsamlingerne fra den lavere jord. For en betragter, der befandt sig så højt op i som ballon, lignede den et net af kaskader, kastet over hele den væstlige del af landet. Oks som med store pukler, græssede på de frugtbare enge, og forsvandt under det høje græs. Skårene viste sig for øje, som unmodeligt vælluftende buketter, men i dem to løver, levparter, hyener og chakaler ophold, når dagens hede trykket dem. Under tiden brægte en elefant trættøbne til at bølge frem og tilbage, og man hørte stammerne brave under støddernens elfenbindstænder. Hvilket land for en jæger udbrudt Kennedy henrygt. Når man på må at få sende en kugle midt ind i skoven, vil den altid træffe et verdigt vildt, skulle man ikke gøre et forsøg. Nej, men kære dig, natten brudder frem, og det bliver en slem nat. Stormen er forfærdelig i disse egen, hvor den ophedet jord ligner et unmodeligt elektrisk batteri. De har ret her, sagde Joe. Varmene blev en fuldstændig kvælende, og vinden er ganske hørt op. Man føler, at der er noget igære. Luften er midtet med elektrisitet, svarede doktoren. Et verdt livene vesen er modtagelig for påvirkninger af disse luftforandringer, der går forud for elementernes kamp. Og jeg, for min part, har aldrig været så gennemtrængt af, som netop nu. Men simers både Jæren, er der så ikke grund til at dale? Tvært imod, jeg vil heller stige højere op, dæk. Jeg frygter kun for at blive drævet ud af min kurs af de hinanden krydsende luftstrømninger. Vil du da forlade den retning, som vi har fuldt lige fra kysten? Hvis de må muligt, svarede Ferguson, vil jeg styre kursen 7-8° med et stik i nord, og søge og nå de bredte græder, hvor man forudsætter, at nilskilder findes. Måske vil vi være i stand til at forfølge nogen af de spor, efter kapterens biks expedition, eller endnu en år efter Højglindskarvejen, hvis mine beregninger er rigtige, befinner vi os under 32° før og længde, og jeg vil gerne gå lige frem på den anden side af Equator. Se, udbrød Kennedy, i det han opbrød sin rejsekammerat. Se dog på disse flødhæste, der kravler op mellem sivene. På disse krokodiler, der står en snabber efterveret. De er nær ved at kvæle, sagde Joe. Det er dog en prægtig måde at rejse på, og hvor man heroppe i luften, kan forakke alle disse skade frouhyre. Kan de se de skarre af dyr, som går i tætte rækker derhende? Der er vi snokket på hunderet, det er Ulve. Nej Joe, det er Villehune. En ypolirase, der ikke er bange for at angribe selv løven. De er de farligste dyr, rejsene kan treffe på. Timan bliver øjebliklig tynderevn af dem. Lidt efter lidt entrer det en dybt tavsid. Det synes som om den fortættede luft tabte evnen til at kunne forplante lyden. Atmosfæren synes lige frem at være vateret, og at tabe alt lydbarhed, som et værelse med tøjbeklæde vægge. En masse fugle forsvandt under de store træer. Hile naturen frembyde forvarsler på en nært forstående overspømelse. Klock 9 om aftenen svevede Victoria ubevægelig over med sene, i en stor strækningsmålandsbyer, der med nødre nebekunde øjnes i mørket. ART visste en enkel lysstråles genspeiling på de stillestående vand, de er regelmæssigt fordelte af inhejninger, og ved et sidste lysglimt kunne blikket opfatte de rolige og mørke former af palmer, samarinder, psykomoer og kæmpe messige euphobier. Jeg kvæle, sagde skotten, i det han med begærlighed insugde den størst mulige mægte af den sparsomme luft. Vi rører os ikke af stedet, skal vi ikke dale længere ned mod jorden. Og stormen da indvendte doktoren rolig. Hvis du er bange for at blive ført bort af vinden, synes jeg ikke du har anden udvejen at vælge. Stormen hører måske ikke op i nat, bemærket jo, skyren er meget høj. Det er netop den eneste grund til, at jeg nødler mere at gå op over dem. Vi ville da blive nedsaget til at stige op til en betydelig højde, tabe jorden af syne, og hele natten igennem ikke vide om vi kom fremad, eller i hvilken retning som vi kom afsted. Tag en beslutning, kære samme jord, men tag den hurtigt. Det er kedeligt, at vinden er lovet af, ved blev Joe. Den kunne have ført os langt bort fra stormskyrende. Ja, det er beklageligt, mine venner. Skyren er farlige for os. De indeholder modsatte strømme, der kan drage os ind i deres virkuler, lynd, der kan stikke os i brænd. På den anden side kan stormen til voldsomhed slømme os til jorden, hvis vi kaster anker i et eller andet tre. Hvad skal vi da gøre? Vi må holde Victor i oppe i mellemhøjde, og sveve mellem farerne på jorden, og farerne fra himlen. Vi har vand i tilstrækkelig mængde til blæserøret, og vores 200-pundt ballast er urørdet. Hvis det bliver nødvendigt, kan jeg benytte mig af dem. Vi vil våge med dig, sagde Jeon. Nej, mine herrer, bring vores forråd i ly under teltet, og gå så til vile. Jeg skal vægge jer, hvis det gør os nødvendigt. Men herrer, vil de ikke gøre klogst i selv og unde dem lidt vile, siden endnu ingen farer tror os. Nej tak, min ven, jeg foretrækker at våge. Vi står ubevægelige, og hvis forholden ikke forandrer sig, vil vi i morgen befinde os akkurat på samme punkt. God natt, da herrer. Ja, end god natt, hvis det er muligt. Kennedy og Joe strakte sig under deres tæpper. I midletid blev det efterhånden fuldstændig mørkt. Den sorte velving rundede sig omkring jordkloden, ligesom for at knuse den. Men pludselig fugeres mørket af et voldsomt og hurtigt ly. Rævnen, som det frembakte i skymmuren, havde endnu ikke lukket sig, da et forfærdeligt tordens græl rystede alt. Vån op, robbte Ferguson. De to sovne, hvem de forfærdelige buler, havde vagt, stod ræde til at lytte tans befalinger. Skal vi dales, burde Kennedy? Nej, ballongen vil ikke stå imod. Læres de højere op, før disse skyer opløses i vand, og vinden bryder løs, svarer han. De tropiske lande storme udvikler sig med en hurtighed, der fuldstændig står i forhold til deres hæftighed. Et nyt lyn sønner sløds skyerne, og efter fulde så i blikligt i det mindste af tyve andre. Hemlen var overstået med elektriske gnister, der lyste mellem de tunge regndroper. Vi har ventet alt for længe, sagde doktoren. Nu må vi våges igennem et bæld derild med vår ballong, der er fyldt med brennbar gas. Men så lad os da gå ned til jorden ved blevet Kennedy. Faren for at blive trofet af lynene ville næsten være den samme, og vi ville hurtigt blive sønderflængde af trækrenene. Vi stiger her, doktor, udbrød Joe. Men vi må hurtigere, endnu meget hurtigere, afsted, svarer Ferguson. I denne del af Afrika er det slet ikke usøveligt, at man under ekvatoriel stormene kan tælle 30-35 lyn i minuttet. Himmelen står bogstavligt til de lure, og torten ruller udenophør. Venten brød ud med forfærdelig voldsomhed, og slømgede de flammende skyer indimelt pinanden. Men altid mens, synes løde doktor Ferguson med blæserrøret, og ballongen udvidde sig og steg. Kennedy lever på knæ med de kondolen, og holdt teltets forhæng sammen. Ballongen virvlede omkring i svimmelende fart, og de rejsene måtte finde sig i højst få roligne røstelser. Det er et slags havel, der fulde efter et af de drønende buler, får gennem luften, og slønges mod Victoria, der i midletid fortsætte sin vej opad. Lynet tegnede flammende tangenter mod dens pæferi, der syntes at stå i lysluge. Gud's vilige ske, sagde doktor Ferguson, hvor skepen ligger nu i hans hånd, og at han alene kan frelse os. Vi må være forberedte på alt, end også på, at der går ille i ballongen. Doktoren så kunne nebe højere sig af hans ledsager, men de kunne se hans rolig ansigt midt imellem de takkede lyn, og det givet også dem rolig. Ballongen virvlede uophørligt omkring, men gik stadig opad. Efter et kvartert forløb var den kommet forbi stormskyrende spilte. De elektriske udladninger flammede neden fort, ligesom et stort fyrværkeri, der var fæstet til kondolen. Det var et af de skønnske skuespil, naturen kan vise mennesket. Nedenfor ballongen rasede stormen. Oven for dem lå den stjerne besået himmel rolig og tavs, og månen kastede sine fredelige stråler på de fremad stormende skyer. Dr. Ferguson rådspurte bag meteret, der viste 12.000 fods højde. Glocken var der elver om aftenen. Imel en vær loved, alt far forbi, sagde han. Nu behøver vi blot videblive, når holde os i denne højde. Det var forfærdligt, svarede Kennedy. Men det skar for os lidt afveksling i rejsen, sagde Joe, og jeg har slet ikke ked af, at jeg har set det uvær, der tog sig så prægtigt ud. Slut på 16. kapitel. 5 uger i ballong er syvhjulværen. 17. kapitel i 5 uger i ballong. Det er der en LibriVox-inspildning. Er det LibriVox-inspildninger og offentlige ejendom? Få udvurlige information, eller for at melde dig som frivillig. Besøg LibriVox.org. 5 uger i ballong er syvhjulværen. Denne indlæsning er Kristoffer Humsdal. 17. kapitel. Månebjerget. 1. græshav. Man kaster anker. Elefanten trækker. Man skyder. 1. nat på jorden. Hænder klocken fire, mandag morgen. Evede solen såover højsonden. Skyerne spredte sig, og en behagelig vind forfriskede det første morgengry. Jorden viste sig etter for de rejsnedsøjne. Ballongen havde holdt sin plads mellem de modsatte rettede luftströmninger. Og var ikke drevet ud af sin kurs. Doktoren Løgassen træk sig sammen, og dalede for at søge en mere nordlig retning. Længe var hans forsøg for Geus. Winden førte ham mod vist, og så langt frem, at de fik øje på de berømte månebjerge, der hevede sig en halvkreis omkring spisen af søen Tankanika. Deres noget ugevne kede aftegnede sig mod den blålige højsondt, og de stod som en naturlig befestning. Uoverstilig for dem, der ville udforske centralafrika. Nogle enkelte kejler, bare spor af evisnæ. Nu sagde doktoren, er vi virkelig i et ubekendt land. Captain Burton trængte langt frem mod vist, men han maktede ikke at nå disse berømte bjerge. Han nektede, når deres tilværelse skønt den bekræftedes, at hans rejsekammerat spik. Han påstår, at de kun findes i den sidste nevntes indbildning. Men for os, mine højere, er ingen tvivl mulig. Skal vi over dem, spurgte Kennedy? Nej, med Gud's hjælp håber jeg, at træffe en kunstig vind, der kan føge mig til equator. Jeg vil endnu overvente på den, hvis det gøres nødvendigt, og bære meget med Victoria, som med et fartøj, der kaster anker for modvind. Doktorens forudsigelse skulle snart gå i opfyldelse, og efter at holde sig i forskellige højder, svevede Victoria mod nødvendigt med jævn hurtighed. Vi kom ind på en god retning, så jeg har en matblik på kompasset, og vi befinder os næppe 200 fod fra jorden, så at i det hele taget alt stiller sig heldigt for undersøgelsen af disse nye egne. Da Kapton Spiek sygte at opdage Søen-Ukerv, gik han længere mod Øst, i lige linje oven for Kassay. Kommer vi til at fortsætte længe på denne måde, spurgte Kennedy? Måske. Vot mål er at komme til et punkt i omrejen af nilens kilo, og vi har over 600 engelske mil tilbage nu, før vi når den yderste grænse, til hvilken tidligere opdager er kommet nordfra. Om vi kommer imens, slet ikke ned på jorden, spurgte Joe. Jo, naturligvis. Vi må desuden spare på vort proviant, og undervejs må du, min fortræffelige dæk, forsyne os med fersk kød. Når du vil, Samuel, sagde Kennedy. Vi behøver også vand, til hvem ved, om vi ikke vil blive ført til tørre egne, og man kan derfor ikke være for forsigtig. Ved middeltid befandt Victor altså 129 grader længde, og 3 grader 15 sidelig bredte. Den gik forbi byen Uyofu. Den yderste nordlige grænse er, unge om vi ser, tværs over søn og kørv, som man endnu ikke kunne skille. Folkene i nærheden af Equator synes at være noget mere civiliseret, og styres af enevældige monaker, hvis despotisme ikke kender grænse. De største samfund mellem dem Danerige Karaguar. De tre rejse besluttede sig at gå ned til jorden på det første kunstige sted. Man aktede at gøre længere ophold og om hyggeligt undersøg ballongen. Bleserøjelsflamme forminskedes. Angrene kastes ud af kondolen og strøjer snart langste højegræs, der bedikket en umodelig slette. Set om for højden synes sletten at være dækket af et jævnt grønnsværs-tæppe, der dog i virkeligheden var syv til otte fod højt. Victor er svevet ud som en umodelig sommerfuld henover det højegræs uden at bøjde. Så langt året kunne nå bredtet det højegrønne havser jævnt og uoverbrudt. Vi kan nok komme til at rejse længe på denne måde, sagde Kennedy. Jeg ser ikke et eneste træ, som vondt Anker kan tage fat i, og jakken bliver der nok ikke noget af. Væn kører dæk, du kunne nok alligevel ikke jage i dette græs, der er højere end du selv, og vi finder nok til slutning af en kunstig hålleplads. Det var i sandhed en henrivende sejlas henover dette grønne næsten gennemsigtige hav, der gik i lette bølge for vinden. Kondolen ret færdig gjorde sit navn, og syntes at kløve virkelig i bølge, kun at den flok fule med glimrende farver af at til under høj skri fløjg oppe af det højegræs. Ankerne fordybede sig i denne blomster sø, og dannede en fure, der etter lukket sig efter den, ligesom kølvandet efter et fartøj. Pludselig følte man et stærkt stød. Ankerne hav ud en tvivlgrippe fattig i en lande klipperævne, der skjules under dette veldige græsttippe. Nu er vi gået faste, sagde Joe. Så katses lige ned, byd jegon, men disse ord var nebbe udtælde før der lød et gennemtragende skri. Hvad er det? I sandhed en besøgneligt skri. Vi går stadig fremad. Ankerne har kommet loss igen. Nej, endnu er det faste, sagde Joe, der halede i torvet. Det er klippen, der går fremad. En stærk bevægelse viste sig i græset, og snart så man over dette en langaktig skikkelse, der buktede sig fremad. En slange udbredt Joe. En slange gentog Kennedy og gript sin karabin. Nej, nej, sagde doktoren. Det er en elefant-snable. En elefant, sagde Joe, og med disse ord lavede Kennedy sit våben til skulderen. Vendt ikke, sagde doktoren. Jeg viste, dyret puserer Joe tilføjet Joe, og det netop i den retning, vi vil. Elefanten avancerede hurtigt fremad, og kom snart til en åben plads, hvor man fuldstændig kunne se den. At ens vældig størrelse så doktoren, at det var en hand, er pejk diste slags, og med to vide stødtænder på omtrent åbte fods længde. Det var mellem disse, at Angred havde grippet fast, og dyret forsikte forgevs med sin snable og frigør sig for tovd, da banden til gondolen. Fremad havde fremadet, ropte Joe, ude af sig selv af glæde, i det, han efter bedste evne oskyndede dyrets fart. Hvad mener de her? Jeg tager nok indestå for, at det ikke er mange, der har rejst på den måde før også. Man hvorfører den os hen, spurte Kennedy, hvis Karabin brændte ham i hånden. Den fører os i den retning, vi vil, men kan jeg ikke. Egen smule tolvmovedighedplot. Uekamor, uekamor, som de skotteske bønner siger, ropte Joe. Fremad, fremad! Dyret har slået nu over en rask galop. Det slyngede snablen til højre og venstre, og gader ved gondolen vældig stød. Doktor stod med øgsen i hånden, redde til at kappe tåget, hvis det skulle gøres nødigt. Man sagde han, vi vil ikke skille os fra vores anker før i sidste år i blik. Dene fart på slæbet tåg efter en elefant, vejret omtrendt halvanden time, og dyret ud slet ikke til at blive træt. Disse vældige dyr kan tilbagelægge meget betydelige strækninger, og fra den ene dag til den anden finder man dem langt fra hinanden på adskilde steder, ligesom valglerne, hvem de ligner, både med hensyn til størrelse og hurtighed. Joe fandt i virkeligheden også på denne sammenligning. Det ene valg som vi har aponeret, sagde han, og vi efterligner blot valgfangernes manører under deres fangst. En forandring i egenes beskaffenhed nødt i midteltid doktoren til at høre op med denne befodringsmåde. En tyk skov såsnemmelig i 3.4. var i afstand nord på, og man måtte i den anledning skilleballongen fra dyret, som slæbte den. Kennedy fik da det værv og standse elefanten i dens løb. Han lagde karabinen til skuleren, men han stod ikke heldigt til at løsne sit skud. Den første kule, der rattes mod hovedet, prallede af, som mod en jernplade, og syntes slet ikke at få rolig dyret. Der kun påskønede sin skridt ved lyden af skudet, og nu travede sig hurtigt som en hest i full kalop. For en ulykke udbrød Kennedy. Det var unægtlig en hård panneskal, sagde Joe. Lad os forsøge med nogenle spidskulere neden fra skuleren, ved blevet dæk, i det han med stor umhyggelighed lavede sin karabin, og derpå gail. Dyret udstøtte et forfærdeligt skridt, men skyndte sig videre af sted. Det går nok ikke, sagde Joe, i det han tog i derge værne. Jeg må nok komme dem til hjælp her, dæk, hvis der skal blive en ende på denne historie. To kule bruger sig nu ind i dyrets side. Elefanten stansede, strakte snablen i været, og fortsatte derpå sit løb hen imod skoven. Så hurtigt den kunde. Den rystede på sit store hoved, og blodet begyndte at løbe i strømme ud af den sår. Lad os fortsætte i elen her dæk. Det er nok det bedste, bemerket doktoren, til vi nu er betyfe farvene fra skoven. Der løsnes ydeligere to skud. Elefanten gjorde et væltigt sprig. Det knagede i ballongen og kondolen, som man skulle tro af alt var knust, og ved rystelsen tabte doktoren Øgsen ned på jorden. Situationen blev nu virkelig eller højste grad farfuld. Anker tået var gjort stærkt fast, og kunne værken løsnes eller karpes som en gnive. Ballong nærmede sig mere og mere skoven, da Elefanten pludselig fik en kule i øjet. I det samme lyftede den hovedet i været. Den stansede, den kne voklede, og den vente siden til Jageren. Nu en kule i hjerte, sagde denne, og affyret for sidste gang sin karabin. Elefanten udstøtte et brød eller smerte og dødsensangst. Den rejste sig et øjeblik, og faldt derpå med hele sin vægt ned på den ene af stødtænderne, der gik midt over. Den var død. Den tand er brekket udbrød Kennedy. De er elfenbien, som man i England ville betale med 35 viginier af stykket. Så meget, sagde Joe, i det han langs Anker tået, lød sig glide ned til jorden. Hvad nytter det dig ikke, ikke? svarede Dr. Ferguson. Er vi måske elfenbien-tandler, og er vi kommet hertil for at samle os formuvel? Joe undersøgte Ankeret, og fandt det stedet gjort fast til den ubeskedede tand. Samuel og Dick sprang ned på jorden, mens den halslappe ballon gøngede over dyrets læge med. Et prægtigt dyr udbrød Kennedy. Jeg har ikke set så stor en elefant i hele Indien. Det er ikke underligt, kære Dick. Til centralafrikadselefanter er de smukkeste. De bliver nu så stærkt i ad i omrejnen, er kap, at de drager mod Equator, hvor vi ofte vil træfte mit store flokke. Forløbet, sagde Joe, håber jeg, at vi kan smage lidt på denne her. Jeg har påtager mig at skaffe det med lækkert måltid på dette dyres bekostning. Jeg kender, de kan gå ud og jage i en timestid eller to, og her dr. undersøg Victor er. Så skal jeg i midtid lave med en til. Det er godt svar, dr.. Gør som du vil. Jeg får min part, sagde jeon, benytter mig gerne af de to timers frihed, som det har behaget Joe og indrømme. Gå min ven, men ingen nu forsigtighed. Pas på, at du ikke kommer for langt bort. Hver du kun ganske rolig, sagde Kennedy, og Dick fordypede sig i skoven, bevæbende med sin bøtte. Der på to Joe fattede på sine forretninger. Først gravede han en to fuldt dybt hold i jorden. Fyldte det med tør og grene, så min stor mængde lå spredt omkring hister her, og skrev sig fra de gennembrydninger, der var blevet gjort i skoven af elefanten, efter hvilken man så tallere i spor. Da holdet var fuldt, stablede han et to fuld højt bol overan på, og til en del i det hele. Han vente derpå tilbage til elefanten, der lå nebetid farvne fra skoven, og afskarbehendt i snablen, som ved grunden var hendet to fuld bred. Er den udvalgte han det lækreste stykke, som to tillige en af dyrets føder? Disse er i virkeligheden det bedste på hele elefanten, ligesom puklen på en bissonokse, lapperne på en bjørn, og hovedet på vilsvinet. Da bolet fuldstændig var brændt ud, både over og under jorden, grænsedes holdet for aske og kul, og afgaven temmelig høj varme græd. Stykkerne af elefanten blev enhylte i velluktende bladet, og lades ned på bunden af denne improviserede ovn, samt dykkedes med hed aske, hvor efter Joe lavede et nyt bol ovn på det hele. Da det var brændt ned, var kødet færdigt til at spise. Joe tog midtasmænden op af ovnen, lavede appettitlige kød på grønne bladet, og serverede måltidet på en præktig græsvold. Han brægte dessuden for ballongen biskets, brændevin og kaffe, samt hentet friskt og klart vand fra en nærliggende beg. Soledes anordnet frembede måltidet i et yderst behageligt skue, og Joe tænkte ved sig selv, at det ville smage endnu bedre. En rejse uden møje og uden far gen toan, midt af terrattetid, en hængemotte, når som helst man forlanger, hvad kan man forlange mere, og en år ville den gode her Kennedy ikke følge med. Dr. Ferguson havde midtid foretaget en grundig undersøgelse af ballongen, der heldigvis ingen skade havde litt. Efter to timers forløb vente Kennedy tilbage med et bund fede aferhøns, og et lårstøkke med en antilope. Joe tilbyde at lave denne forøjelse af provianten. Nu midt af en serveret, sagde han derpå i sin høfleste tone. De tre luftskibere behøvede kun at sætte sig ned på det grønne græsttibbe. Man var enig om at finde elefantens federe snabel for træffelige. Man drak som altid en skole fra England, hvor fortræffelige havandersigere spredte for første gang deres duft i det fortryllede land. Kennedy spiste, drak og passierede for fire. Han var i det fortræffeligste humør, og foreslog for at fuldt alvor sin ven-doktorne, at de skulle bussætte sig i denne skov. Bygget sig en levehytte, og grundlægge et nyt dynasti af afrikanske Robinsoner. Med han foreslag havde dog ingen videre følger, skønt Joe nok havde lyst til at påtage sig Freetas rolle. Alt sygte så roligt, og så ødede, at doktoren besluttede at tilbringe natten på dette sted. Joe tænkte et kædsomligt bol, som med nevendige beskyttelse mod de vilde dyr, de hyener og kjerkaler strejfede rundt i nærheden, lokkede ved luften af elefantkødet. Kennedy måtte flere gange affyre sin karabin mod disse alt for dristige gæster, men natten hingik dog uden nogenuheld. Slut på 17. kapitel. 5 uger i ballong er sygelværen. 18. kapitel i 5 uger i ballong. Det er der en LibriVox-inspilning. Er det LibriVox-inspilninger offentlig eindom, for udblodligere information, eller for at melde dig som frivillig, besøg LibriVox.org. 5 uger i ballong er sygelværen. Denne indlesning er Kristoffer Hundstahl. 18. kapitel. 18. karagua. 19. søen ukerv. 19. en nat på en ø. 19. ekvater. 19. over søen. 19. nilenskiller. 19. øen benka. 19. andréa de bundo. 19. kl. 16. næste morgen begyndte forberedelserne til afrejsen. 19. med øksen, som han heldigvis havde fundet igen, knustet Jo-Elefanten stødtænder. 19. victorier blev fri. 19. og førte hurtigt de rejserne mod Norgeøst. 19. Doktoren havde efter stjernernes højde den foregående nat, om hyggeligt beregne, hvor han var. 19. og visste, at han befandt sig under 2 grader sødelig bredte, eller om 30. 160. 20. geografiske mil nede for ekvater. 19. han passerede talleri i byer uden at bekymre sig om den forundring, og skræk som hans tilsygendekomst fremkaldte. 19. fra Cafudo, der er en stor samlingsplads for landets købmænd, opdagede man om sidder i horisonten den så længe eftersygte sø okerve, som kapte hans spik opdagede den 3. august 1858. 19. Samuel Ferguson's hjertebankede stærkt. 19. Han befandt sig tæt ved i de vigtigste punkter for hans opdagesrejse, og mellem han holdt kigger den for året, undgik ikke en krog, at det er det himmelighedsfulde land hans blik. 19. Onder ham lå et i det hele taget fattigt land, hvor man næbesåde nogle enkelt dyrkede dale. 20. Teranget var oversået med mellem Høj-Bjavkeiler, men blev jevnere og jo nærmer man kom søn. 21. Kornmarker er statet Riesmarker. Her voksede den vejbredart, hvor af et landets vild tilberedes samt Moani, en vild plante, der benyttes i stedet for kaffe. 22. En samling af hend ved et halvhundrede runde sivdækkede hytter udgiver hovedstaden karagua. 23. Man skældne tydeligt folk af en tæmmelig små grasse med gulebron ansiktsfarve. 24. Utroligt fede kvinder slipper sammenkring mellem hytterne, og doktoren forundret højlitsin i ledsagerer ved at meddele dem, at denne fede med, der skattes så højt her til land, vendes ved en meget streng diæt, under hvilken de kunnyder sur melk. 25. Vem et af stedet befandt Victor er sig på 1 grad 45 sødelig bredte, og klocken 1 blev den er vinden drevet ud over søen. 26. Denne sø blevet kapterens bik kaldt Nyansa, der betyder sø, og kunne på dette stedet være omtrent halvfemtens tyve engelske milbred. 27. Ved den sidelige ende fandt kapteren en gruppe øer, som han kaldte den bengaliske archipelag. 28. Han fortsatte sine undersøgelser lige til muansa, men kunne ikke skaffe sig nogen båd til at sætte over den i, eller til at besøge den store øø-køv, der er temmelig folkeri, og styres af tre sultaner. 29. Victor er nærmest så søn mere mod nord, til stor ærvelse for doktoren, der gerne ville have undersøgt denne konture. 30. Brederne synes at være bevokset med takket buske, der i middeltid båd stavligt forsvant under myriader af lyssebrone moskittorer. 31. Det er det land måtte være ubeboeligt, og ubeboet, og det virkede også kun få store flokke af flodhæste vælte sig i skove asiv, eller ducke ned under sønens videglænsende vand. 32. Når man op fra ballongen betraktede søn, viste den mod vesten horisont så vidtstrakt, at man kunne betragte den som et hav. 33. Avstand mellem dens bredere er til strækkelig stor til at lægge hindringer i vejen for alt samfærdsel, og dessuden er stormende her både talrige og hæftige. 34. Doktoren havde vanskelighed ved at styre sit luftskip. Han frygtede for at blive drevet mod øst, men heldigvis kom der en luftstrøm, der førte ham lige mod nord, og klokken 6. om aften dalede Victoria ned over en lille ødeø. Der lå tyve engelske mil fra køsten under 0°30 bredte, og 32°52 længde. De rejsende kunne gøre sig fast til et træ, og der vinden hende aften læser, lå de rolig for deres anker. Man kunne ikke tænke på at stige ned på jorden. Tid her, ligesom på en jern, så spreder, brimlede det med muskietur. Job kom tilbage fra træet, alldeles bedækket med stik, og doktoren fireede på torvet, så meget, at han kunne undgå disse besværlige insekter. Doctoren fandt, at søns højde over havoverfladen var 3.750 fod, således, som Captain Speek havde opgivet. Vi befinder os altså nu på en ø, udbredt Job, som øjnsynlig ikke var søllerlig glad derover. Men vi kommer forhåbentlig snart bort fra den igen, sagde Jeon, og med undtages af, at disse elskværdige insekter opdager man her indtil livene vesen. Yrne her, med hvilke søen er oversodet, bemærket Dr. Ferguson, er i virkeligheden ikke andet, end toppen af oversvømmet bjerget, men vi er lykkelig, der har fundet tilflugt stadig her, til søens bredere beboels af vildestammer. Sov i altså kun siden himlen har forundt os en rolig nat. Akter du ikke at gøre det samme, Samuel? Nej, jeg vil ikke kunne lukke et øje. Mine tanker ville få jer i al søvn. I morgen vil vi, mine venner, hvis vinden er god, styre lige mod nord, og måske opdage en nilenskilder. Denne hed til uegent trængelige hemlighed. Så nær den store flod kan jeg ikke sove. Kennedy og Joe, der ikke var nær så videnskabligt begejstret, nøglede derimod ikke med at falde hen i en dybs slummer, mens doktoren holdt vagt. Onsdagen den 24. april, klokken 4. om morgenen, befandt Victor af sig igen på vej, under en krollig himmel. Søen lå endhyldet i tæt tåge, der i middeltid snart jodes på flugt, er en hæftig vind. Victor er gøngede nogle minutter frem og tilbage, mens det derpå op og gik i nordlig retning. Dr. Ferguson klappede i hænderne af glæde. Det går ude i mærket, robte han. I dag eller aldrig vil vi få nilen at se. Mine venner, nu passerer vi i Equator og går over i den nordlige halvkule. Så her, sagde Joe, tror de virkelig Equator løber her? Netop her, min fortræffelige ven. Nå, så ville det vel med deres tillærelse være hentigsmæssigt at vande den lidt. Ja, lad os få en grok, svarede dr. Lene. Du har en måde at forstå kosmografi på, der ikke er så tosset end da. Så lødes passeret med linjen om bordet i Victoria. Ballongen ilede hurtigt fremmet. Ude i vest øjnede man den lave næsten jevne køst. I baggrunden, de nåede højre og platur, Uganda og Suka. Vinds hurtighed blev efterhånden meget betydelig. Nyandsers oprørte vand skummede som bølger på et hav. Det var næppe nok, at et eller to klossede farttøjere kunne opdages under den hurtige overfart. Denne sø, sagde dr. Ligger så højt, at den sandsyn de vis var mere den naturlige begge for fluderne i Østafrika. Himmelen giver den tilbage i form af regn, hvad der berøber denne afløbbefordamning. Hvor kommer mig sikkert, at Nileen må have sine kilder her? Vi får se, svaret Kennedy. Helt imod kl. 9, nærmede man sig den østlige køst, der syntes ubeboet og skovbevokset. Vind slår om til Øst, og man kunne skimte søntanden brede. Den både sig så ledes, at den under 2 grader før nordlig bredte endte med en meget stumpvindelig høje bjerge hevede deres nøgne toppe ved denne ende af Nyandser. Men mellem dem gav et dybt svel plads for hans gummende flod. Dr. Ferguson undersøgte landet med begærligt blik på samme tid, som han passede sin ballon. Se udbrudder han, se mine venner. Arapornes opgivelser var rigtige. De talte om en flod, hvor igennem Søen-Ukøve tømte sig mod nord, og denne flod findes. Vi rejser i dette øjeblik ned langsten, og den flyder med en hurtighed lige vores egen. Og disse bølger, der flyder bordet under vores fødder, vil sikkert blande sig med middelhavets. Det er Nielen, gento Kennedy, der begyndte at rives med af Samuel Fergusons begejstring. Hurra for Nielen, i stemmet Jo, der gerne robte Hurra for hvad som helst, når han var fornåret. Store klipper hindrede hister her flodens løb. Vandets gummet, og der dannedes talleri i vandfald, som bestyrkede doktorens formodninger. Fra de omgivende bjerge nedstyrkede mange folk de i begge, der brugste i deres fald. Og havde kun til dem i hundrede vis. Op af jorden så man fremvælde små spredte vandløb, der krydsede hinanden, og blandedes i det de kappedes i hurtighed, og alle løb til den nyfødt strøm, der voksede til en flod, efter den havde optaget dem. Det er ganske sikkert Nielen, gento doktoren, med fast overbevisning. Men, sagde Jeon, hvorledes skal man kunne overbevise som, at denne flod er den same, som lov fra kommende rejsten har opdagede. Vi vil få sikre uigen drivelige og ufravilige bevisersvaret Ferguson, hvis vinden begunstiger os blot en time i nu. Bjergene skilte sig og gave plads for tallrig i byer og marker, dyrket med sesam, durere og sukkerrør. Folkestammerne i disse egne viste sig urolig og fjendeligt sindede. De syntes mere tilbøjelige til at vise vredet end tilbedelse, til de så i de fremvæde kun rejsende, men ikke guder. De syntes at tro, at man ville berøve dem noget, når man trænkte frem til Nielenskiller, og Victoria måtte om hyggeligt holde sig uden for skudvite. Her ville det være vanskeligt at stige ned, sagde skotten. Så meget, desto værre for de inføgtesvaret, Joe, de får ikke den fornøjelse at tale med os. Jeg må aligevælde dig ned genmeldet, dr. Ferguson, selv om det kun kunne blive for at kvartere. Til uden det kan jeg ikke konstatere resultatet af vores opdagelse. Det er altså nødvendigt, Samuel. Er alldeles nødvendigt, svarede Ferguson. Vi må dale, selv om vi bliver nødt til at affyre nogen skud. Det har jeg indtil imod, ydrede Kennedy, og kan tale sin karabin. Det bliver ikke første gang, sagde doktoren, at man har studeret med våben i hånden. Det samme hente en lært fransk mand i Spenien, da han var i fær med at måle jord med de anerne. Hver du, kun rolig, Samuel, og stod på dine livvakter? Er vi færdige her? Ikke endnu, svarede Ferguson. Vi må tilmede stige lidt højere op, for at kunne overskue landets beskaftenhed. Startsvevet, Victor, er virkelig også en højde af 2500 fod over Haveroverfladen. Derfra så man tydeligt et uobløsligt net af begge, som floden optog i sit skrid, og endnu flere kom vestfra mellem talleri i bjergkarme, midt i mellem frugtbare marker. Vi ikke 90.20 mil fra Conducco, sagde doktoren, i det han pegede på korte, og mindre en fem mil fra det punkt, der er blevet nået af forskoferen nord. Lærs nu forsigtigt nærmås jorden. Victor er sinket som mere end 2000'e fod. Nu, mine venner, må I være forberedt på hvad som helst? Vi er forberedte, svarede Dicker Joe. Godt svar, Ferguson. Victor er fuldte flodsængen i mindre end 100'e fodsafstand. Nilen er her 50'es tyve farvene i bredte, og de indføtte var i stærk bevægelse i byerne, som lå ved dens bredere. Ved den anden brede, danner den et lovrett vandfald af ti fods højde, der som følge her er uobløsligt. Det er det vandfald, som har blevet angivet af det bontoudbrød doktoren. Flodbækkende udvidde sig, bestrød med en mængde hålme, som Ferguson fuldte med øjnene. Han syntes, at så syg et bestemt punkt, som han ene jo ikke kunne opdage. Nogle nere havde begivet sig ud i en båd, lige under ballongen. Men kende de hilste dem med et bøseskud, der ikke træft dem, man fik dem skyndsoms til at vinde tilbage til bredden. Løggelig rejse, ønskede Joe dem. I der sted vil jeg ikke udsætte mig for at komme igen. Jeg ville være ganske bange for at viderevner, der udslønger lygen efter behag. I det samme greb, doktor Ferguson pludselig sin kiggert og rette den på en hål midt i floden. Fier træer udbrudde han. Se, se der nedet. Ved Holmans yderste ende, hevede sig virkelig fire træer. Det øen bænker. Ja, ganske sikret tilføjet han. Nå, og så også brugte det ikke. Der dagler vi omgodvæld. Men den synes så være beboet her, doktor, sagde Joe. Joe har ret. Hvis jeg ikke er så fejl, ser jeg hister her en skarre på en snis indfødt, sagde Dick. Dick har ikke blivet vanskeligt at drive dem på flugt, sagde Ferguson. Nå, det skal ikke blive svært, svarede Jageron. Solen stod senigt, og Victor er nærmest af Holmans. Nigerne, der hørte til Makardustammen, udstøtte høj rop. En af dem svingede sin bakhand i luften. Kennedy tog den til skive, affyret et skud, og havden gik i stykker. Nudopstod den af mindelig flugt. De inføtte kastet sig i floden, og svømmet over den. Fra begge bredderne kom en havl af kugler, og en regn af pile, dog uden far for ballongen, hvis anker havde hadet så fast din klipperevne. Joe gled ned til jorden. Stine ropte doktoren. Følg mig Kennedy. Hvad vil du gøre? Blæres gå ned. Jeg må have et vidende. Jeg er parat. Hver kun rolig herrer. Jeg svarer for alt. Kom det ikke, sagde doktoren, og satte foden på jorden. Han førte derpå sine ven til en gruppe klipper, som hevede sig på det højeste punkt af Holmen. Der sygte han en stund omkring mellem buskene, og rev sine hænder til blods. Pludselig greb han heftig Jageron samt. Se, sagde han. Båstaver. To båstaver fandtes virkelig indriset i klippen, og så sås fuldstændig klart. Man læste tydeligt. A-D. A-D, gento doktor Ferguson. Andreate Bondo. Begyndelsesbåstaverne er den rejsnes navn, der trængt længst frem langs nilen. Det er jo omtvistligt, min ven. Er du nu overbevist? Det er nilen. Vi kan ikke i tvivle længere da om. Docton kastede endnu et blik på disse dyre barbåstaver, hvis form og størrelse han nøjagtigt aftegnede. Og nu til ballongen, sagde han. Men det må være hurtigt, til der henne af nogen fødte allerede i ferm, at vente tilbage over floden. Det gør os ingenting nu. Hvis venden blot i nogen timer føres imod nord, vil vi nå Gondokoro, hvor vi kan trykke vores landsmændshænder. 10 minutter efter hevede Victor er så majestetisk, mens Dr. Ferguson tager tegn på hel, udfoldet Englands flag. Slut på 18. kapitel. 5 uger i ballong er sylværen. 19. kapitel i 5 uger i ballong. Det der er en LibriVox-inspildning. Er det LibriVox-inspildninger offentlig egendom, for udblodligere information, eller for at melde dig som frivillig, besøg LibriVox.org. 5 uger i ballong er sylværen. Denne indlæsning er Christopher Hundstahl. 19. kapitel. Det røstende bjerg. Og rabernes beretninger. Nyom, nyom. Frugblomshør. Hvilken retning følger vi, spurte Kennedy, da han så sin ven Rødesbør og kom passet. Nord, nord-vest. For pokker, jeg troede, det var mod Nord, vi skulle gå. Nej, Dic, vi går ikke mod Nord. Og jeg tror, det bliver vanskeligt for os at komme til Kondukkolo. Jeg beklager det. Men vi har dog forbundet opdagelserne fra Øst, med dem fra Nord, og har så løst ingen grund til at klage. Victor, jeg fjerne så lidt efter lidt fra Nilen. Lad os kaste et blik, sagde doktoren, på denne uoverstil i Breitegrad, som de mest uforfærdede rejsende aldrig har kunnet overskrivet. Her finder vi de umiddelig gørlige folkestammer, der omtales af Patherik. Der er nå, Miani, og den unge rejsende Legion, hvem vi har at tage for de bedste arbejder, om den øverniv. Våre opdagelser, spurte Kennedy, stemmer altså overens med videnskabens gissninger. Fuldkommet, svarede Ferguson. Kilerne til den videde flod, Bael Abiat, kommer fra en søs og stor som et hav. Det er der den udspringer. Poesien vil ganske vist tape derved, til man ville gerne antage et hemmelsk udspring fra denne flodernes komne, som de gamle kaldte OCA-news, og var nær ved at tro kom lige fra solen. Mian, man bliver nødt til at slå af på den ting, og til slutning antage, hvad videnskaben lærer. Man kan ikke ind til vanfald, sagde Joe. Ganske rigtig svaret for Ferguson. Det er karaktererne ved Marcado. Og dernede foreander, sagde Jeyon, serier toppen af et bjerg. Det er Lockwet, svarede Ferguson. Arabernes rystende bjerg. Traditionen fortæller, at bjerget ryster, når en muselmand sætter foden på det. Hele denne arjen er blevet undersøgt af de Bondo, der har gennemrejst den under navn af Lattice Effendi. De stammer, som bor i nærheden af Nielen, er indbyrdes fjender og fører en udrydelse skrig med hinanden. Du kan således let ind se, hvilke farer han måtte udstå. Vinden førte nu, Victor, at jeg er mod nord-vest. For at undgå Lockwet måtte man søge en anden luftstrøm. Mine venner, sagde doktoren, til sine to ledsager. Først nu begynder vi virkelig vores affrikanske rejse. Hedetil har vi kun fuldt vores foregængere spor, men fra nu af kommer vi til at færdes i ukendte arhene. Tror I ikke af mod, hvis vigtigere? Nej, nej, ropte Dic og Joe på en gang. Frammer da, sagde Ferguson, og himlen vil have med os. Glocken ti om aftenen nåede de rejsen over skove og byer, til skrænten af det røstende bjerg. På denne minneværd i dag, den 23. april, havde de i løbet af 15 timer, og under indvirkning er en stærk vind til baglagtens strækning af mere end 315 engelske mil. Men denne sidste del af rejsen, havde gjort et sørgligt indtryk på dem, og der her skede fuldstændig tavshed i kondolen. Kond Joe viste en filosofisk soveløshed, og fandt det ganske naturligt, at fæderlandet ikke både kunne være her og der. Men han respekterede Samuel Ferguson, og Dic Kennedy's tavshed. Glocken ti om aftenen lavede Victoria sig for anker på siden af bjerget. Man intuede måltid, og lavede sig der på til at sove. Den følgende dag, da man vognede, ventet lyser og tanker tilbage, vejret var smukt, og vinden blæste fra ham rigtig kant. En frokost, oplivet af Joe's bøj, satte dem alle tre i godt humør. Det land, som de i dette øjeblik får henover, var overordentlig stort. Det grænter til Månebjerget, og til derfugers bjergkeder, og har omtrænt samme størrelse som hele Europa. Det er Udensvivl, det såkaldte konge rige Ufoka, sagde doktoren. Geograferne har påstået, at der skulle finde sådan stor sengning, en unmodelig central sø i hjertet af Afrika. Vi får nu at se om denne formåning er sand. Men hvor har man kunnet formået noget sådan, spurgte Kennedy? Er Rappernes fortællinger, sagde Ferguson, disse mennesker holder meget, måske alt for meget er fortælle. Nogle rejsne, der er nået til Kassé, eller til de store søer, har trofet på slaver fra central landene, og udspurgte dem om deres hjem, på den måde samlet en mængde forskellige beretninger på forskellige grundlag. På bunden af alt det, det findes, der rimeligvis nået sandt. Som du ser, havde man i de mindste ikke taget fejl med hentyn til nilenskiler. – Nej, ganske vist, svarede Kennedy. – Støttet til disse oplysninger, har man også forsøgt at gøre udkast til kort, og jeg tænker, under fortællelsen af vores rejse, at benytte et sådent og gøre mine optagelser på det. – Er hele dette land beboet, spurgte Joe? – Udensvivl. De spredte stammer indbefattes under den fælles benevelse, Nyom Nyom, der udtrykker den lyd, som fremkommer, når man smasker. – Måret rigtigt, så er Joe, Nyom Nyom. – Min gode Joe, hvis du var den umelbare anledning til fremkaldsen af denne lyd, vil du ikke finde det så morsomt. – Hvad mener de? – Er disse folkestammer af menneskeedere, svarede Ferguson. – Er de sikkert? – Uden alt svivl. – Man påstod også, at de indførte her var forsøgnet med hale, ligesom almindelige paddedyr. – Man har senere fået at vide, at disse hale skriver sig fra dyrehuderne, hvor i folkene her klæder sig. – Så meget, hvis du varer. – En hale er meget bekvæm til at jeg måske turne bort med. – Meget muligt, Joe. – Men man må dog henlægge dette til savnens område, ligesom de hunehoveder, som den rejsende, brown-rollet, tilskriver visse folkeslag. – Hvad man i midtetid uheligvis er sikker på, at det, at disse folkeslag er meget grusomme og holder overordnelig meget af menneskepød. – Så vil jeg håbe, sagde Joe, at de ikke forælsker sig alt for meget i mig. – Ser du det, sagde Jeon? – Ja her, Kennedy. – Hvis jeg nogensinde skulle blive spist op, vil jeg dog håbe, at det måske til nytte for dem og min herre. – Man og ene som fødde for disse kanaljer, født for en ulykke. – Godt, godt svar, Kennedy. – Vi gør regning på dig ved påkommende lejlighed. – Jeg er til deres tjeneste, minne herre. – Ja, det siger Joe nu blot, sagde doktoren, for at vi skal sørge godt for ham og fede ham. – Måske, svarede Joe, mennesket er jo et egen nyttid dyr. – Om efter middagen bedikketes himlen er en hidd tåge, som steger op fra jorden. – Man kunne nedbeskældende genstande nedenfor sig, og da doktoren frygtede for at støde på en eller anden uformodet bjagtoppe, gav han hænder kl. 5 signal til at stante. – Natten forløb uden mærkelige tiltragelser, men i dette dybe mørke hade man været nødt til at fordople sin ovovenhed. – Næste morgen blæste monsoon med ordentlig voldsomhed. – Winden trængte en i ballongens nedre hulheder, og rystede kraftigt den del af den, hvor igennem rørende til gassens udvidelse gik igennem, ind i ballongen, så at man måtte binde den fast med et tog. – Et arbejde, der behendigt udførte sig, Joe. – Han overbevistet sig på samme tid om, at ballongens åbning vedblivende var hermetrisk tillukket. – Det, det er dobbelt betydning for os, sagde Dr. Ferguson. – Først og fremst undgår vi og miste en kostbare gas, og fra det andet lader vi ikke en brandbare stri med efter os, som vi måske til slutning kunne stikke i li. – Det ville være du behageligt rejsevntyr, sagde Joe. – Vil vi da styrte til jorden, spurte Kennedy, – styrte ned, – nej, – gasen ville brænde langsomt op, – og vi ville kun synke lidt efter lidt. – Så lades gik det en fransk luftskiperske, – froblant sjov, der er stark ille på sin ballong, – ved at brænde fyrer vækkeri af. – Men hun faldte ikke, – og hun ville ganske sikkert ikke ved omkommet, – hvis gondolen ikke havde tørnet mod en skorsten, – hvorfra hun slymmede sig ned på jorden. – Lad os håbe, at jeg noget lige nekke hænder os, sagde Joe. – Helt synes vores rejse må ikke have været farlig, – og jeg ser indtil, der hænder os i at nå vort mål. – Jeg hellere ikke, min kære dæk. – Ulykkerne er, at dessuden altid blevet fremkaldt ved ufornuft hos luftskiperne, – eller ved dårlige konstruktioner deres ballonger. – Mellem flere tusinde opstigninger, – finder man ikke mere end tyve ulykkes tilfælde, – der har medført døden. – I almindelighed er det op og nedstigningerne, – der fremkalder de største farer, – og i disse tilfælde kan vi ikke være forsigtige nok, – – sagde Dr. Ferguson. – Fogers teamen er kommet, sagde Joe. – Vi må nøjes med konserveret kød og kaffe, – indtil her Kennedy har fundet en udvej til at forsyne os med et stykke vildt. – Slut på 19. kapitel. – 5 uger i ballong er sylværen. – 20. kapitel i 5 uger i ballong. – Det er den LibriVox-inspildning. – Er det LibriVox-inspildninger offentlig eindom? – Fod muligere information. – Eller for at melde dig som frivillig. – Besøg LibriVox.org. – 5 uger i ballong er sylværen. – Denne indlæsning er Christopher Hunstahl. – 20. kapitel. – Faklen fra himlen. – De store træer. – Kristtræet. – Det vingede forspand. – Kamp mellem to folkestammer. – Guddomlig mellemkomst. – Vinden blev voldsom og urealmæssig, – og Victor og jeg krydsede formeligt i luften. – Under tiden slynges den mod nord, – under tiden mod syv, – og kunne ikke treffe på nogen stadig luftstrøm. – Vi rejse meget hurtigt uden at komme langt fremad, – sagde Kennedy, – da jeg tog magnetnålen stadig i svingninger. – Victor og jeg går med en hurtighed, – af de mindste 30 engelske militimen, – sagde Ferguson. – For over, så skal I se, hvor hurtigt landet – forsvinder under Iders fødder. – Se blot, hvor den skov der er løbere af sted. – Den er allerede blevet en åben plads, svarer Jeon, – og den åbne plads en by, – tilføjet Joe nogle øjeblikke efter. – Jeg skal love for, at nigeren er for bagsød og nedet. – Det er ganske naturligt, svarer doktoren. – Bønderne i Frankrig, skød på den første balong de så, – fordi de antog den for at være et luftvide under. – Og der må det vel være en niger i Sudan, – til at opleve for bagsød. – Jeg tror så, at Joe, i det Victor er, – i den hunderede fodes højde, strøj henover en by. – Er, at jeg med deres tilladelse vil kaste en tom flaske ned til dem. – Hvis den kommer helt og holdende ned, – vil de tilbede den, og godt en i to, – vil de bruge stykkerne samtale i smæner. – Men de så over udsløngede han en flaske, – der naturligvis knuste sig tusinde stykker, – mens nigerne styrte ind i deres hytter – og udstyrte høj Europe. – Da de rejsene var kommet lidt længere ned, – udbrød Kennedy. – Se, det besøgter lige tre der. – De er anderledes for oven end forneden. – Bravo, sad Joe, – når så dette her er et land, hvor træerne kan vokse på hinanden. – Det er ganske simpelthen fint starmesvaret, doktoren, – hvor på, der har samlet sig ens mule mulighor. – En skønne dag har vindet kastet palmefrydder hen, – og palmen er vokset ligesom på en åben mark. – En prægtig mode, sad Joe, – som jeg vil inføre i England. – Det vil gøre godt i Londonspakker. – Selv fra set, at det vil blive middelt til at få doble frugtræerne, – vil vi kunne få haver i luften. – Og det tror jeg nok vil falde i de små jordbesider og smag. – I dette øjeblik måtte man lave Victoria stige, – for at gå over en skov med 300 foot høj træer, – en art og 100 gammel banan træer. – Hvilke prægtige træer udbryd kende de? – Jeg har vidt indtid så smukt som synet, – at sådene er værdige skove. – Se en gang, Samuel. – Disse træer er overordnlig høj, min kæretik, – men det vil jeg lige vel ikke være så forbavsende – i denne nye verdens skove. – Hvad, vokser der endnu højere træer der? – Ja, blandt den, som vi har givet navnet, – Marmot træer. – Så lødes, har man i Kalifornien fundet et seder træ, – der er 45020 vifod højt, – altså højere end den store pyramide i Egypten. – Vifoden holdt det 120 vifod i omkreds, – og de koncentriske ringe i træet, udvist den aller, – er mere end 4.000 år. – Men her, så er det jo ikke så underligt. – Når man lever i 4.000 år, er det jo rimelig, – da man kan blive stor. – Under doktorns meddelser, – og Joe Svar havde midletidsgården ved pladsen – for en stor samling hytter, – opphørt i en krigs rundt om en åben plads. – Med i melm dem stod det dieselerede træ, – ved sygnet af hvilke Joe udbrød. – Gå videre, dette træ også har bordet såterne blomster – i 4.000 år. – Han pegede på et jætte stort træ, – en psykormor, – ved starme fuldstændig skjulte, – så han dyngte menneskeben. – Blomster, når om hvilke Joe havde talet, – bestod af nyligt afhukket hoveder, – ophæng på dolke, der var støt ind i bakken. – Det kan i baglernes krigs træ, sagde doktoren, – indianerne tager hoveden af hovedskalen, – men affrikanerne tager hele hovedet. – En mode sag, henkastede Joe, – snart forsvandt i midletidbyen, – men de blodige hoveder i højsonden. – En anden længere bordte frembød et andet, – ikke mindre modbødlig tyn, – nemlig af halvt forteret liv, – ske letter, der faldt sammen til støv, – og menneske lemmer spræt hister her omkring, – og givet til byte for hyener og kjerkaler. – Det er ikke enske sikkert forbrydere, bemerket doktoren, – i appesinien plejer man at sætte dem ud til de vilde dyr, – der først dreper dem med et bid, – og siden forterer dem i god ro og mage. – Det er ikke meget grus om en galjen, svarede skotten, – det tager sig ansmule mere uhyggeligt ud, – det er det hele. – I de sidelige egen af affrikaner blev doktoren, – når hvis man med at lukke forbrydere end i hans egen hytte, – sammen med hans husstyre, og når tiden også med hans familie. – Man sætter sig ille på, og alt brænder op på en gang. – Det kalder jeg grusomhed, men jeg indrymmer forresten ligesom Kennedy, – at selvom galjen er mindre grusom, er den dårlig og barbarisk. – Med sit fortræffelige syn, der var ham til god nytte, – opdagede Joe nogle store flokke råvfugle, – der svevede lavt ude i højsonden. – Det er ørne udbrød Kennedy, – efter at have betragtet dem gennem sin kigot. – Prægtige fule, der flyver lige så hurtigt som vi gennem luften. – Emlendt bevarer os, for at anfaller dem, så er doktoren, – de er langt farligere for os, en både vilde dyr og vilde folkeslag. – Og hvad svarer Jæren, vi har jo våre gevære. – Jeg vil heller ønske, Clare Dick, – at jeg ikke behøver at lægge beslag på din dygtighed som Jæger, – hvor Ballong vil ikke kunne modstå en huk fra deres neb. – Men heldigvis tror jeg, at disse frygtlige fule – vil blive mere forskrækket end lokket af var Ballong. – Hm, jeg får en idé, sagde Joe. – Hvis det kunne lykkes os at fange et par levende ørne, – kunne vi spinde dem for vores kondol, – og lade dem trække os gennem luften. – Det er det middel af virkelig ved forslået, svarede doktoren, – men jeg tror, at det vanskelig ville lade sig udføre med dyr, – der er naturernes så udenvede gørlige. – Man kunne nok drasere dem, ved blevet Joe. – I stedet for med bissel kunne man styre dem med skyklapper, – der forhindrede dem i at se. – Når der kun det ene øje var frit, ville de styre til højre, – eller til venstre, og når de var helt blende, ville de stanse. – Tillad mig, min fortræflig, Joe, – og for at trække en kunstig vind, – ramt for disse forspændte ørne. – Den koster mindre at føde, og er mere sikker. – Som de vil herre, men jeg forbeholder mig min idé. – Det var middag. – Vi to havde i nogen tid bevedet, så mindre hurtigt fremad. – Landet gik nu under dem, – det flygte ikke længere. – Pludselig nåede skrig og vin de rejsnes øre. – De hellede sig frem over ballongen, – og så på en åbenslætte et forfærdeligt skuespil. – To folkestammer kæmpede vanvittigt med hinanden, – og sendte hele sky og apile gennem luften. – De kæmpene, der kun tænkte på at drebe hinanden, – mærket ikke Victoria's komme. – En 300 mand var indviklet i en forvidere nærkamp, – og største delen af den var all dels røde af deres eget, – eller de besejredes blod, – hvis hynene af ballongen blev ret øjeblikse ophold. – Hynene for dobbledes, – nogle apile blev afskudt mod gondolen, – og en af dem kom så nær, at Joe grib den med hånden. – Lad os stige uden for skudvite, – ropte Dr. Ferguson ingen uforsigtighed. – Blodbedet fortsattes på begge sider, – når en fjende fald til jorden, – skyndte hans modstanderser og afhukket hans hoved. – Kvinene blandede sig i rimlen, – samlede de blodige hoveder, – og stablet dem op med begge ender af velpladsen. – Ofte kom de slagsmål med hinanden, om disse uhyggelige troferier. – Hvilket afskyldig skuespil, sagde Kennedy med dyb uvilje. – De ser ikke godt ud, sagde Joe, – men hvis de havde uniform på, ville de alige vel være, – som alle andre soldater. – Jeg føler en rasende lyst til at blande mig i kampen, – udebrød jegeren og svang sin bøse. – Nej, sagde Dr. Hovedet, laverer. – Ved du vel, hvem der har ret eller uret, – så du i stand til at spille forsyndelsk rolle? – Læres heller at flygte for denne modbydelige scene. – Hvis de store herfører og soldet, som vi nu, – kunne overskue deres virksomheds skueplads, – ville de dog måske til slutning tabesmaan for blod og europinger. – Høvdingen fra de ene af de vilde partier, – udmærket sig ved sin atletiske vigt, – og en fin herkulisk styrke. – Med sin ene hånd sinkede han sin lance i fjennens tætte rækker, – og med den anden fremprægte han store huller i dem med sin økse. – Men pludselig kastede han den bloddrøbende lance fra sig, – styrte sig over en såret og ahukket hans hoved med et eneste huk. – Tog armen med den ene hånd, førte den til sin mund og bedde i den. – De dyre, sagde Kennedy. – Nu kan jeg ikke se rolig på det længere. – Truffen i panden er en kule, styrtet krigeren baglendsom. – Ved hans fald, blev hans mind græben af rejsel. – Men denne overnaturlige død opildede deres modstande og småd, – og i et nu var valgpladsen forlagt af den ene halvdel af de kæmpene. – Lad os søge en luftstrøm højere oppe, som kan føre os bort herfra, sagde doktoren. – Jeg holder ikke ud og ser det optrinne, som nu vil påfølge. – Men han kom ikke bort så hurtigt, at han undgik og se den sejrende starme kaste sig over de døde og såret. – Kæmpe med hinanden om deres endnu varme kød og med glubskede æde af det. – Vi får en ulykke, sagde Joe. – Det er millestalt vimligt. – Den vanvittige hobshyl forfulgte dem nogle øjeblikke, men endelig førtes den mod sød – og fjernede sig fra denne blodbadet og kanibalismens scene. – Ejnen frembedde nu alle hånde ugevenheder, metaller i vandløb, der gik imod øst. – Udensvivl faldt i ud i bifloderne ved nu søen eller gazellefloden, om hvilke legier har givet sig egen domlige oplysninger. – Den natten kom kastede Victoria Anker under 27 grader østelig længde og 24 grader tyve nordlige bredte, – efter en dagskrejse på 150-20 mil. – Slut på tyvende kapitel.