 Efter två världskrig på mindre än hundra år var det många som sökte lösningar på hur man skulle kunna undvika att sådan frödes inträffar igen. Den franska stadskänstermannen Chaminé kom en idé som togs upp av den dåvarande franska utryckningsministern Robert Schumann. Den innebar att det är industrier som man ansåg som viktiga för krigsmaskineriet. Det vill säga kol och stål skulle ledas gemensamt. Det råkner sig inte i en kruv, ni i en konstruktion. Det ser ut som en konkret realisation, kring en solidaritet. 1951 undertecknade sexländer, Frankrike, Tyskland, Belgien, Italien, Luxemburg och Nilländen, Parisfördraget. I och med det skapades europeiska kol och stål gemenskapen som reglerades av den första överstatliga organet en hög myndighet. Europas ledare ville gå ännu längre, så den 25 mars 1957 undertecknades romfördragen. Då bildades europeiska ekonomiska gemenskapen EEG och europeiska atomenergi gemenskapen Euratom. 1968 föreslog Luxemburgs premjärminister Pierre Werner en gemensamma luta. Enligt Werner rapporten som publiceras 1970 skulle man bilda en monetär och nyon i flera steg inom tio år. Men ett år senare devalverade USA-dålan. Sen kom en oljekris och värneplanen laddes på hyllan. Istället för en monetär och nyong införde några av Europas länder något som kallas för valuta ormän. Den satte gränser för hur mycket växelkurserna fick röra sig både mot ett antal europeiska beluttor och mot dollarn. Ormän som existerade i sju år från 1972 fick uppleva många växelkursjusteringar och länderna gick ut och in i valuta ormän som genom en svängdor. 1979 tog man upp tanken på en ekonomisk och monetär union igen. Europeiska monetärasystemet bildades och den europeiska valutaenheten i kyn skapades. Men i kyn var bara en virtuell valuta, det vill säga en enhet som användes för redovisning. Medlemstaterna europeiska monetärasystemet kommer överens om att hålla sina valutor inom ett fluktuationsband på 2,25 procent. Runt en central referenskurs. Det var starten för växelkursmekanismen. Det var inte alltid lätt för regeringarna i medlemsstaterna. Det behövdes 37 kursjusteringar mellan 1979 och 1987. 1986 undertecknade medlemsstaterna europeiska enhetsakten som var den första större ändringen av ronfördraget. Målet med enhetsakten var att skapa en verkligen remarknad utan handelshinder före utgången av 1993 baserat på fri rörlighet för baror, personer, tjänster och kapital. 1988 utsåg ståvarande ordförande för europeiska kommissionen, Schaktelår, att leda en kommitté. Resultatet av det arbetet skulle begrunden för massridsfördraget. I delårrapporten tänkte man säga en utveckling mot ekonomisk och monetär union i tre tapper. Första i tappen fokuserades på att öka samarbetet mellan centralbankerna och den startade den första jul i 1990 när kapitalrörelserna europeiska gemenskapen blev helt fria. Fördraget om europeiska unionen undertecknade semastrids sjunde februari 1992. Då bestämdes ramarna och det ytterligare stegen för att uppnå en ekonomisk och monetär union och hur man skulle få den att fungera. I fördraget beslutades att i tapp två skulle starta 1994. I den fasen skulle man etablera ekonomisk konvergens och upprättade institutioner och procedurer som behövdes för att uppnå det. I fördraget fasttälldes också konvergenskriterierna som medlemsstaterna skulle uppfylla för att det skulle anses redo för att antala den gemensamma valutan. Under i tapp två grundades europeiska monetära institutet som började sin verksamhet i Frankfölj den första januari 1994. EMI utförde allt förberedande arbete för att ECB skulle kunna ta över ansvaret för penningpolitiken. I maj 1998 träffades EU-ledare och finansministrar i Bryssel för att bestämma vilka medlemsstater som hade uppnått tillräcklig konvergens för att få delta i den monetära unionen. Det tillsatte också den första ordföranden för ECB, Willem Doisenberg och de andra ledamöterna i den första direktionen. Den första juni 1998 grundades ECB som ersatt i EMI och tog över kontoret i Frankfurt. ECB och alla nationella centralbanker i europeiska unionens medlemsstater bildade tillsammans europeiska centralbankssystemet. Natten till den första januari 1999 infördes Euron och växelkurserna mellan det deltagande valutorna låstes och återkalliga. Etapp tre inleddes den första januari 1999 när en gemensamma valutan lanserades och ansvaret för penningpolitiken övergick från den nationella centralbankerna till ECB-rådet. Tre år senare den första januari 2002 infördes nya sedlarna och mynten under stora fästligheter. Folk köade vid bank och materna för att vara bland det första att ha den nya valutan. I tre år hade Euron varit den officiella valutan för banker, företag och finansmarknader. Men nu fanns den i allas blånböcker.