 Det er ikke lang tid siden, at medierne, de robbte, udvind kommer og vi hører dig om vildeulve i Danmark. Mange de bange for udvind, men Lars Musejernes, du er seniorforsker i biologi ved Aarhus på Universitet, og du mener, at det måske vil være godt med mere vild natur og måske også vilde dyr eller ulve i Danmark. Hvorfor skal vi have vilde ulve i Danmark? Ja, men er vilde dyr her jo til i den danske natur, og som biolog, så er det jo helt fantastisk at have fået et stort vildt dyr mere. Det er jo ikke store vilde dyr, som vi kan prale meget med her i Danmark, og det er jo bl.a. fordi vi har en lang historie som kulturlandskep, og vi bor og mange mennesker har, og mange af de store dyr er jo faktisk blevet skudt væk i tidernes løb. Den sidste ulve døde for 150-60 år siden i Danmark, så det er helt fantastisk, at denne kommer tilbage, og så ovenkøbet kommer tilbage af sig selv. Men du forsker i biologisk mangfoldighed eller biodiversitet, og du har skrevet en bog om natur. Den har jeg med her, og her skriver du nemlig, at der engang var store vilde dyr i Danmark, men vi mennesker, at vi her tagede deres plads, og vi har også fået naturen under kontrol. Skal vi begraget tabet af dyre liv og den her vilde natur? Ja, det synes jeg, at vi skal, altså. Det gør jeg selv, og det tror jeg. Jo mere er den der vilde natur, man lærer at kende, jo mere bliver det en del af ens verden, og jo mere opdager vi, at vi er som hører i med den vilde natur. Og når man mister noget, som er en del af en selv, så er det der et tab, som man godt kan tillade sig begreget. Men hvad er det mere præcis, der er problemet med, at vi kan man sige, vi taber biologisk mangfoldighed? Ja, altså jeg tror ikke, at vi skal være bekymret for vores brutsnationale produkt, umiddelbart, og heller ikke for vores livslængde eller dødsrisiko, eller sådan. Det er ikke deres gode trykker, men den vilde natur er en del af os, og har en eksistensberedelse, og så det er noget med at være et godt menneske, et etisk menneske, og et levende og følgende menneske. Så det er egentlig mere over i den eksistentielle del af ens liv, at den der vilde natur måske skal have en plads. Kan du give et eksempel på, at det kan være en god idé at sætte på bivu-diversitet? Ja, altså jeg synes, at Ullven er et glemrend eksempel på, at det kan være en god idé, men det er jo ikke kun Ullven, vi har fået tilbage, vi har også fået bevaren tilbage, både i Jylland og på Sjælland, og vi har fået nogle af vores store overfulde tilbage, blandt andet Ørnene, Havøren og Kongøren. Og det synes jeg, at jeg giver nogle muligheder for nogle fantastiske oplevelser for mennesker, som bor i Danmark. Jeg havde den oplevelse at være med familien i Norsbanien, og da vi så flere hjem til Danmark, jeg havde min mellemsteder på et tidspunkt, kig ud og vinde ud på det her lille musiklandske, og sagde, hvor er det ærgerligt, vi ikke har noget vildt natur i Danmark. Og det har vi altså nu, og vi kan formere, hvis vi vil. Men hvis man tager sådan en flyvetour henover det danske land, så ser meget af det sådan ordentligt ud, og ligner sådan nogle små kvadrater, jeg ved, i biologer har det mere at kalde det for sådan en ridder-sport skovbrug. Hvad mener I med det? Vi mener, at vi har jo dels lært de tyskerne at dyrke de her velådende skove, så de er kvadratiske og praktiske og gode. I hvert fald, hvis man ser det fra et skovdyrkningsperspektiv, og hvis man ser det op fra en flyvemaskine. Men i virkeligheden, så bliver de der meget monotoneens form i skovbevoksninger, som er egnet for skovlingsmaskinerne fattige på liv og fattige på mangfoldighed og variation. Så man kunne godt forestille sig en mere spændende dessert end en ridder-sport. Ja, som jo har det her slukeren. Kvadratiske, praktiske og gode. Jeg har godt tænkt mig at høre lidt om, hvem der er den vilde naturs største finne i Danmark. Og jeg vil gerne bede om at læse et afstidt op af din bog om natur. Havens monotoni. Det er bekvæmt at påke på landmænd og skovdyrker, særligt fordi der ikke længere er så mange tilbage af dem. Men i virkeligheden er andre private og offentlige grunder ikke et hak bedre, måske snart svært imod. I private haver og offentlige parker styres og kontrolleres naturen ofte ben hårdt. En velholdt, gødet græsplæne er noget af det mest ensformige og artsfærdige, man kan forestille sig, kun undergået af fliser og asfalt. Selv på sommerhusgrunden er det helt normale praksis, at afstatte den mangfoldige vilde natur med græs og prydplanter for planteskolen. Fren mod den vilde natur er vanskeligere at forsvare haverne end på markerne, hvor landmænden skal leve af sit udbytte. Ja, som haverejre kan jeg jo godt fylde mig lidt ramt her. Hvem er det så, der er den vilde natur største fjerne? Er det landmænd, skovdyrkerne eller er det haverejren? Det er jo nok mennesket i det hele taget, fordi uanset om man er landmænd eller skovdyrker eller haverejre, så er vi bange for den der ukontrollerede, spontane natur, som opstår der hvor vi giver plads til det. Man kan så sige, at det giver mere mening, når man er landmænd eller skovdyrker, at tage noget plads fra naturen, fordi vi skal have noget igen. Vi skal have noget tømmer, og vi skal have nogle afgrødder. Og ser de det lyst, så kan man godt sige, at det giver lidt mindre mening i haverne, at alt ting skal kontrolleres ned i mindste detalje, fordi det er jo ikke noget, vi skal leve af. Så hvis vi blev lidt bedre til at tillæde, at der var græs eller blomstrende urter i græsplanen, og måske en kvagsbunker ned i bunden af haven, så ville vi kvitter frit om, at mulighed for en masse oplevelser kunne give noget mere plads til naturen. Men det er selvfølgelig landmændene og skovdyrkerne, som har de mest værdifulde natur af eller i Danmark, og derfor er det også vigtigt at tale med dem. Og i din bog beskriver du, at vi mutterer at holde op med at spørge, hvad naturen kan gøre for os. Vi må heller til at spørge, hvad vi kan gøre for naturen, og hvad er det lige præcis, vi kan gøre for naturen? Det er jo utroligt moderne at prøve at regne bivh-diversitet og natur om til økonomi. Hvad er det værd? Og det stiller jo spørgsmålet, hvad kan vi få fra naturen? Jeg tror, man skal vente det om at sige, hvor meget er naturen værd i forhold til, hvor meget plads vi vil give til den? Hvor meget er vi villige til at afgive? Og i Danmark har vi i stort sett ikke afgivet en kvadratmeter, hvor naturen og bivh-diversiteten har første prioriteter. Der, man skulle virkelig starte, og så sige, vi har landshående, det er ailer, der er sat af til produktivitet. Vi har byshående, det er ailer, der er sat af til bebyggelse. Vi mangler den natursående. Hvis vi virkelig vil noget med den der natur, og hvis vi opfatter den som en kvalitet i vores liv, så skulle vi sætte nogle ailer af, og så sige, de er så disponeret til Naturbivh-diversitet. Og alt, hvad der foregår på de ailer, det skal være med Naturbivh-diversitet som formål. Og hvad er så en natursående mere præcist? Og hvor kan det ligge henne? Skal ligge det, hvor der er mest natur i dag. Vi taler lidt som os-biologer om brandmandens lov, og det går ud på, at det er simpelthen ikke omkostningseffektivt at lave ny natur. Blødeste tøjgangspunkt i den natur, vi har i dag, altså det er de gamle lovskov i Danmark, det er de gamle overdrevet, enge, mos og stranding, og de ligger typisk ude ved vores køster og i vores ovdale. Nogle af de steder, hvor der ikke er så store produktionsenterasser. Men det er faktisk ikke natursående i dag, det er omfattet af skovdyrkning, omfattet af landbrugsordning og sådan noget, så det bliver ikke forventet som vild natur i dag. Hvor er den mest vilde natur i Danmark i dag? Og det vil jeg nok sige, det var der, hvor Hennak på en topedans sendte lykkepær ud, til slutt i hans bog om lykkepær, nemlig i Ty, hvor han arbejde som vejmandind til sin død. Så ude i Vestbo, i de store vistrakte klittområder, det er noget af det vildeste natur, vi har i Danmark. Og nu nævner du Ty og det nordjyske. Jeg ved, der har været en konflikt, du også nævner i din bog om en vindmøllepark. Kan du prøve at udnøpe uddøb eller give det her eksempel på? Hvornår er det, at naturelsker gør noget, som måske ikke fremmer naturen? Det sker nogle gange, når naturelsker bruger naturen som argument i en eller anden politisk sag, som måske faktisk ikke handler om primært om hensynet til biodiversiten, men måske om hensynet til noget andet. Det kunne være kampen mod svinebønnerne eller kampen mod vindmøllerne, eller kampen for en bestemt landskepsestetik eller noget eller andet. Så bliver naturen gerne trukket ind som arbejdshæst brughoved i den her kamp, men i virkeligheden handler det ikke om hensynet til de troedearter. Og op i Østrig, hvor man vil stille vindmøller op, kan jeg da godt forstå, at der er nogle naturelsker, som synes, at det er ærgerligt at stille møller i naturen. Men når nu det er besluttet at stille møller i naturen, så må man omvendt også sige, at det var jo ikke så fantastisk en skov, der skulle fælles dig op. Det var første generations noleskogsplantage, som var plantet i et eneste under naturområdet med våd klidtighed. Blandt andet levested for enten blåfolen, en af vores sjældne sommerfolen, som vi ikke har ret mange af tilbage i Danmark. Og for at plante noleskørerne, så havde man grøftet og drenet hele området, og så havde man så plantet de her fremmede noleskører. Og der vil det give rigtig god mening faktisk, at fælle så meget som muligt i det her noleskog og genoprette den våd klidtighed. Og nu kan jo godt tænke mig at høre lidt om din egen have. Hvad ved du også have, Eger? Hvordan ser den ud? Jeg har en meget lille have, vil jeg sige, men bor et sted, hvor vi ikke har så mange hekke. Så der står nogle spræte, både nogle frugtbærne træerbuske, og så står det nogle spræte hjemmehørende buske. Og så har jeg forsøgt at lave græsplanen til et overdrev, overdrev og betegnelsen for den naturtyp, vi har hjemme på sådan noget tørbund. Og den kan man godt klippe med sine planeklipper, så den kan være nem at gå på. Men hvis man ikke klipper den, så kommer den op og blomster, med en mangfoldigde af blomster. Og jeg havde den sjov oplevelse, at jeg har almindelig kællingetand, som en af urderne i min have. Og den er der indvandt, der er seksplettet køllesvermer på, så jeg har sådan en lille bestand af seksplettet køllesvermer, der har kommet af sig selv, for de har sået nogle almindelig kællingetand. Og hvad vil du sige til, hvis der er lige pludselig en morgen, lister en vild udvind i den have? Skøn mig at kalbe alt dem jeg kender, og så vil jeg få fat i kameraet, og så kan jeg få taget et billede af dem. For et par år siden kom der en fisker og en forbi og tog en karose i vores lille genoprettet søg. Og det var en fantastisk oplevelse. Så mere vild natur, og også i din egen baghav. Ja, så. Tak skal du have, Rasmus og Anders. Godkøben.