 Den populære udlægning af, hvad der sker den 31. oktober 1517 i byen Wittenberg i Tyskland, følger nogenlunde det samme mønster. Det illusionerede over kirken stadig mere omfattende salg af afladsbrevet, slår professoren og munden Martin Luther 95-taser imod afladshandel op her på døren til slottskirken i Wittenberg. Begivenhedderne der følger, kender vi i dag som reformationen. For at forstå hvorfor 95-taser mod afladshandelen kunne ende med at spille kirken, så er man nødt til at forstå baggrunden. Og baggrunden er Europa i Midlalleren. Her er livet både fattigt, brutalt og frem for alt kort. Sygdomme tager livet af en trededel af alle børn, inden de fylder fem år, og gennem sin salgeren er ikke meget over 40. Frygten for døden og hvad der sker med sjælen efter døden, fylder det mest. Kirken, jeg den vil gerne hjælpe folk, så de kan dø med ro i sinden. Men de bliver også en frygt, som kirken kan udnytte via et omfattende boedsacrament, som består af tre dele. For at komme ind i himlen, skal man få det første skrifte. For det andet skal man modtage sønderens forladelse af en præst. Derved undgår man den evige straf i helvede. Og for det tredje skal resten af både en zones gennem bønder og i skærsilen. Og det er netop omkring forestilling om denne randsende il, at afladsbrævne kommer ind i billedet. Det var en tidsle, hvordan der fik lov til at få ansvaret for afladshallen i Tyskland. Og det gjorde han meget, meget dygtigt. Han var god til PR, så han udpenslet hvad der kunne ske, hvis man ikke købte afladsbrævede, og hvordan man kunne blive befridet for alverdens pinsler og trænsler i skærsilen, hvis man købte et afladsbræv. Afladskremmeren Tetsel har som alle gode købmænd et stærkt reklameslogan. Altså, når pengene i kisten klinger, straks sjælen ud af skærsilen springer. Med andre ord et rigtig godt tilbud. Køb et afladsbræv, sløb for skærsilen, og få direkte adgang til himmervede. Da Luther i oktober 1517 slår de 95 Tetser op på kirkedøren, er han ikke imod ideen om aflades som sådan, men han er imod den praksis, der har udvægtet sig omkring afladssystemet. For det første, så mener han, at tanken med afladsbrævne, sælger afladsbrævne, betyder, at man kommer til at lægge fokus til forkert afsted. Man kommer til at lægge fokus på, at man undgår straffen fremfor, og lægge fokus på den side af boden, der drejer sammen og forbedrer en som kristens mennesk. Han er også uenig i den måde kirken forvalter sin rolle på. Og med det mener Luther, at det aldrig nogen siden kan være kirkes rolle at tilgive mennesket. Det er kun Gud, der kan det, og kirkes eneste rolle er at fortælle netop det til mennesket. Og det tredje punkt, som er et problem, er den økonomisering af Gud's forhold, som ligger i afladstanken. At man ved at betale en lille smule kan få en stor gevinst. Afladshanen har gjort forhold mellem mennesker og Gud til et rent hans forhold. Og det Luther velmet sine tæser, er at indlede en akademisk diskussion om kirkens misbrug af afladssystemet. Men sådan går det ikke. Året efter bliver indkaldt til forhør med Karten al-Kajatan, som er udsendt for rum, for nu skal man have styr på denne uregerelige munk fra Wittenberg, som sætter sig op mod kirken. Og den historie slutter jo, kan man sige, i 15-21 daget Luther på Ristaden i Vorms, hvor sige... Hverken Bibelen eller fornuften har kunnet opbevise Luther om, at tæserne er forkerte. Så han bliver stående og nægter tilbagekaldt dem. Og sådan starter reformationen for Alvar. Man kan diskutere om Luther var revolutionær. Man kan sige, at det han fandt ud af som professor og som læser af Bibelen blev revolutionært, fordi kirken ikke var til sinds og lasser ændre. Kirken gør, hvad den kan for at lukke munden på Luther, og havde han ikke haft frækt en vise i ryggen, som synes godt om sin nye professor i Wittenberg, så var reformationen måske endt allerede her.