 Jeg har forsket i immunforsvaret, og specifikt den del af immunforsvaret, der hedder medfødt immunforsvaret, er den del af immunforsvaret, som bliver aktiveret først, når vi møder en infektion, ligegyldig om det er en virus eller en bakterie, vi møder. Den består en masse. Det her er medfødt immunforsvaret, består en masse proteiner og signalmolekyler, som indgår i de her signaleringsveje fra genkældelsen af virusinfektion, til vi får aktiveret immunforsvaret. Det er egentlig noget, jeg har bevæget mig indenfor hele tiden. Jeg lavede min bachelor-opgave tilbage i 2015, tror jeg. Jeg har halsed synes, at immunforsvaret var enormt spændende. Det er et ekstremt kompleks system. Efter min mening er det nok det mest komplekste, vi har i kroppen. Det er mere kompleks, end neosystemet og en hjernen, fordi immunforsvaret er til stede. Alle steder i kroppen er i alle typer vev. Jeg talte jo over et forskningsprojekt, hvor man kiggede på nogle af de her helt basale signaleringsmekanister, fra et meget grundforskningspaspektiv, men som egentlig havde taget udgangspunkt i en patienthistoriek. Det at stå og lave forskning er jo helt klart noget, der drever en nysgagighed. Man er nysgag på nye viden og prøver at afdække nogle af de her områder, som indtil videre, man ikke ved så meget om. Og der har jeg jo været meget interesseret i kroppen, men jeg har ikke læst, og derfor er jeg bevæget mig meget mere ned i små detaljer på molekyleniveau. Men det at få lov til at stå og procentielt arbejde med noget, der ikke er nogen andre i verden, der lige vidt. Stå med et helt nyt resultat, hvor du kan sige, at molekylen opfører sig lige præcis sådan her. Og vide, at før det bliver publiceret og kommer ud i dem, så kan man potentielt være de eneste, der ved det. Det synes jeg har været en enormt fed måde at arbejde på. Og det her med, at man kan blive drevet af sin nysgagighed hele vejen igennem i sin almindelige arbejdsstat, det synes jeg har været fedt.