 Kapitel 9 av från barnagård till silverhår, första avdelningen. Detta är en LibriVox inspelning. Alla LibriVox inspelningar är allmän egendom. För mer information eller för att anmäla dig som frivillig, besök LibriVox.org. Uppläst av Månsbro Helsingfors Finland. Från barnagård till silverhår, avvänder samt sig, första avdelningen. Kapitel 9, släktdrag. Vem har väl ej observerat hur egenskaper så väl utre som inre, ofta nedervas? Hon liknar ju sig mormor alldeles upp i dagen. Eller han har aldrig delat samma sine lag som farfadern. Är du i tronden som man är sällan för att höra? Och lätt kan man iakta hur vissa kännetecknande egenskaper eller rättare egen domligheter, kunna by behålla sig inom samma släkt i fler eled. Man kallas sådant släktdyck, familjetyp. Vetenskapsmännen har varför denna förrättelsa uppfunnit konstordet atavism. Den kan gå förbi en eller ett par eller till och med flera generationer, för att dock åter med en tydligt framträde hos någon individ av en yngre, då den gör sig enedönt i själlanden, hos alla släktens medlemmar. Så finner man inom somliga familjer en konstant typisk skönhet hos andra motsatsen, trots en stark upplandning från andra släkter. Men i synnerheten är det inregelskaperna som fort mest har upprepas i förvånande grad. Vem har elakt märket i att hos personer som i avlägsna led här stammar från någon, vars förfeder för år tusen tillbaka burrotegel i Egyptiland, ofta framträdda utpräglade semitiska instänkter och till och med anlättsdrag, är en utdydligt påminnande om rasen. Skulle man ej känna ursprunget frågar när man ser förvånad varifrån sådant kan komma, men förklaringen är enkel. Dessa släktegenskap är framträdda inga underhåsdescendenterna i precis samma form, utan kunna variera i oändlighet allt efter individuella förhållanden, omgivningen, den miljö, var i personen blivit för satt, men grunddragen förblivit dock detsamma. Otaliga är det exempel som härpåk kunde framdragas, men jag vill nu ändå stålla mig till en släkt som är redan berörd. Förrungande skildringen öververst innan hestesko givde mig anledning att tänka på släkten från morgen, till vilken hon hörde. Kjälvade nät länge sedan utslåknad, hon var den sista som bar detta namn, mentalryckadescendenter åt stå ännu, härstammande från kvinnors sida. Såsom själv en av dem har jag varit i tillfälle komma i beröring med det flesta av dem, och lärt mig känna deras särskilda lynden och tynden. Olika levnärsförhållanden, uppfostrarna omgivning, rasblandning och många fall i andra orsaker har samverkat till att göra dem som man tycker ganska olika varandra. Men grann ska man dem närmare, ska man finna att hos många finnas en viss likhet i anlagetycken, uttrande sig i en mer eller mindre höggrad av eccentricitet, vilket som en rödråd sträckas enda till det senaste leden. Men det står oss för nära i tiden att jag härför offentligheten ville framdraga dem som belysande exempel. Däremot kan jag, utan att rampa någon på tårna, framställa några av släktens länge sedan bortgång när medlemmar. I kapitlet Stora mormor har jag redan skildrat denna märkvärdiga personlighet, lika eccentric i sin sorry som i sin andrygghet, och i beskrivningen av hennes dotter mormor, denna endast av en lika överdevend sorry uppfylla liv. Nu vill jag övergå till hennes son, den redan på ett par ställen omnämnde Johan Gustav Hestesko, eller Jean Gustav som han själv skrev sig. Officier redan med 16-årsålder och döds den vid 18-år så som en av undertecknare när jag vann alla förbundsakten, blev han dock benådad och befordrades vid 21-årsålder till kapten vi jobbar i eventet, varifrån han snart tog avsked. I det dystra, ständigt enforming av sörjande hemmet på Mälkele, rivde sig den unga levdans glade mannen, varför han helst visstades hos sin syster och svågor på det gladare Björkboda, där han i den så kallade kvaliersflygeln hade ett stadigt hem. I det glada, nästan överdådiga liv som föredes på Björkboda innan sorgen slagit sig ner över familjen, var den leganta av Akrakaptén Hestesko, den ledande skelen genom sin kvickhet och tusen munter upptåg, alltid livandade många gäster. En damernas gunstling och avgudade av sin syster, drev han det så ständigt nöjligen till en sådan höjd över överdåd, att den allvarligare svågorna stöttade sig därvid, och något sökte stevia dem, samt någon dristade sig att förebrå sin fru för att uppmuntra det extravaganta livet. Men efter riven och hjärtegod måste Pettersen oftast för Sämjens husfredens skulle giva vika, så att Hestesko fick fortsätta efter sitt behag. Han var troligtvis den enda Marveillou, eller Incredible som nån syn funnits i Finland, det vill säga en person, som av varje sin återbörd gjorde en pås, i varje ställning intog en attityd, häls- och offöld av en liten piruett, i sitt tal sökte innmängande den största möjliga antal fransyska fraser, bomåt och kalemböv. Och i sin gläds eller åstadkommande yttersta veligans, en verklig repräsentant av det arbetande århundrades Fandus Ekel. Han var storväxt, sällsynt vacker, och lika älskvärdkvick som han var regant och ytlig, skrävs det om honom. En streng kritikare av allt som rörde toaletten, den manliga såväl som den kvinnliga, tillbörjade han en god del av sin dag, med att han förspegeln provade sina många olika kostymer, att bringa de olika färgade plaggen i någon viss bekant harmonikolor, där vid alltid rådfrågan den är för en kammarchenare, hans leporello, men vilken han höll långa överläggningar i dessa viktiga anviel egenheter. Det berättas om honom, att han aldrig reste utan att ha varit minst en sex till färg i snitt och knappar olika frackar med sig, och andra kostymer i förhållande därefter. Som barn hörde jag många roliga anekdoter om honom, men nu var allt förglömda att kunna resiteras. I tjejs måndjö sa hästeskog, när hon så på ett år sen kom till Mälkele att fria tysten, blev inom släkten ett slags ordstiv, när hon såg någon komma skumpande i sådant åkdon. Därtill var natten alldeles för kort, ska han en gång ha svarat på tillfrågan, och han drömt om den mycket långa miss Luis Bruk, sedan grib in armfält. Mycket annat berättades som nu gått ur minnet. När han syste råttor, min mor, som fullvuxen skulle göra sitt inträde i den så kallade stora världen, fick hapte en hästeskog en tjäromsorg och sysselsättning med den unga damens utstyrande. Ty naturligtvis måste det vara han, arbitör, elegant C. E. Obo, som skulle ombesörja allt vad därtill fordrades, som skulle utfundera och upprita och låta ut föra hennes toaletter. Letta tjänerade henne mycket, ty flärdlös som hon var, älskade hon i bjäls utan tyckte riktigt nog, att enkelhet bäst klär ungdomen. Men hästeskog var av annan åsikt och gav ej vika. Hans ville jag vara imodeshalkad diktatorisk, så att hon trots sina protester blev tunga att undökasta sig den. Då hände jag att hon en dag gående i staden utan plymar i hatteln, vilket den tiden lärare var ett alldeles obligatoriskt, mötte sin morbror, som djupt indignerade värdetssådant brott mot all konvenans, störtade hem till moderen, en stor käst utropade. Beklagans värdemor, vet då att din dotter går utan plymar i hatteln. En större olyckan kunde han, eleganten knappt tänka sig. Han avled plötsligt hösten 1823 på Svartåbruk, sedan han ingått vad med värdinnan på stället, fru Brukspatronessanschanett Lindar, född hissingar, om vem av dem som kunde förtära en större portion från trädgården upphämtade iskalla plommon. Det var det, men förlorade livet. Hans på Björkborda efterlämnades stora garderob, blev för oss barn till ständigt nöje och anlitades ofta fötta blåare teater tillställningar. Hur många gånger har Ikeag varit utspökad i dessa plagg? Dock än mera framstående i exentricitet, tog det fru Hesteskås syster, Juliana Charlotta von Morgen, ha varit. Även hon, skall ha varit en sällsynkönhet, blev och därför visste 16-årsålder giften om att göra en tur från köler, men vilken hon i flera år levde i det lyckligaste äktenskap. Men så kom den stora olyckan. Hon insjuknade i smittkopper och detta bildsköna ansikte förhärgades på det förfärligaste genom dem, som då evor av den lindriga och lättvotade art som i våra dagar, utan den tidens gräsliga, helt och hållet förvridande och vannställande ansiktet. Det hon så som konvalesent första gången såg sin bild i spegeln. Skall hon fallit i vana makt av förfäran över sitt eget utsänd, samt castet en duk över huvudet att dölja det för alls blickar? Hon sörjde sig sådant grad däröver, att hon lämnade maken och barn och drog sig alldeles under världen. Ingen skulle mer få se henne, egens hennes närmaste, varför hon flyttade till ett under mälke eller lydande bondhemman, där hon sedan har framlevt återstorna sitt liv. Det var en annan förskildhet, ständigt sörjande sin förlorade könhet. Ensam mängd gammal tjänar in förnötte hon tiden med att uppföra och mata höns och emottåg ej något besök ej ens av den närboende systen. Undandag gjorde sig endast på min mor, vilka som ungflicka någon gång till ett behöka henne, som likväl vid dessa tillfällen alltid hade ansiktet betäckt av en slöja. När hon efter mannens död blivit ganska fattig och systen i andra tillfällen sända henne någon hjälp eller undfegnad, så avvisade hon det på det bestämdaste nekan det att motöva något. Stolt som systen föredrog hon fattigdom och ensamhet framför att leva på andras nåd. Under sådana förhållanden framlevde hon ett långt liv och dog först vid 76 års ålder. Här kan jag ju avhålla mig för att omnämna även en brodare till överstinna en hästesko, Carl Axel von Morien. För att döma av den ryktbare Värtmiller målde porträttet var även han en ovanligt vackermann. Det lika i hög gradbildade och elegant uppfostrade Frankrike i fullkomligaste hovmaner varje om han vid sin återkomst genast tilldrog sig honen Gustavs uppmärksamhet och vann hans huvudhet och vänskap till sådana grad att han tillhörde den intima kretsen och senare blev konungens adjutant. Men när Anjala föredrig i ett kommande ransakning och svågar hästesko dömdes till döden kom hon hans känslor i strid med varandra till att han var med det ömmaste band fästad vid sin syster och dennes man. Han trodde sig som konungens personliga vän kunde utöva något inflytande på domens mildrande och inlämnade därför en ödmjuk supplik för hästeskos liv. Men då konungen tvärt avslog den grebs han av en sådan sorg där över motvilja för dem och nark som dömt hans svågar att mista livet. Han genomstann höll om befrilse från vidare tjänstgöring. Jag vann här pågå Agusta och honom ett avslag och så var det ett brev som jag föddes märkt värdiga innehåll och eleganta stil här in extens och vill citera. Ombord och anfjon till Ancars vid Pellingen 11 maj 1790 tillävers till och utnandet Karl Axel von Morien. Det var då er svågar förbehållet att, sedan han rygd segade min hand, låta mig känna alla de besvärligheter som åtföljer konungomakten även den att förlora en vän som jag älskade. Ni lär känna mig nog för att veta att det endast är nödvändighetens stränglag och det är till att tro vara min plikt som konung som tvingar mig till stränghet. Och om ni kände den strid som i detta ögonblick föregår i mitt sinne och mitt hjärta skulle ni beklaga mig istället för att göra mig förebråelse. Men om er svågar vore offer för en olaglig domstol eller för en enskild hemmd, då hade ni rätt att beklaga er. Fråga hela Sverige att låta döma. Det är åt min eftervärld, jag säger mer. Detta är årt er egen, det är åt alla nationer i er skyldighetexempel och min olycka vill att den brottsligaste bland detta stora antal juster er svågar. I mellan tid är han ikke död än nu och det är i början av ett fältag på det avgörande beslutet att lämna er tjänst, vilket ni grundar på ett skil som ickegar rum ännu och som, låt mig säga i det även ifall det inträffade ickegde någon grund. Vårt Federnes lands historia så rik på bedrövliga händelser upptäckna för många dylika katastrofer för att icke visa er exemplet av ännu närmare släktingar till dem som undergått döden i fruktar för er svågar men som det är oaktat uppoffrat sig för deras Federnes lands tjänst. Det är min vänstkap för er som ingiver mig dessa rader och jag försäkrar er min käramorgen att ni låter mig dricka i all sin bitterhet den kalk som är fästar vi plikterna av mitt kall. Jag varken vill eller kan bifalla er begäran. Jag begär icke att ni följer mig. Jag tillåter er att liva kvar för att trösta er syster. Till och med att icke se mig på en längre tid. Jag vill låta försvagas det livliga drick ni i detta ögonblick är för. Och min vän. Om ni visste vad det kostar på mig att gå ifrån min karaktär så skulle ni beklaga mig. Ännu en gång jag var icke född för det tida var var jag befinner mig och 17 års lugn är och allt för dyrt betalt jag slutar. Och så har jag nästan icke mer rum att säga er att jag icke samtycker att chillies från er men att ni är fria tillbringar dessa bedrevliga stunder var helst ni finnar utväg under er familjs olyckor är där tillivnaste Gustav. Utom att detta brev är ganska betecknande för kun Gustavs fina penna och käntliga sinne. Är det också här deles märkerligt så som skrivit av en monarch till en unders åte och detta för mer än 100 år sedan man tycker sig ha varit rätt att vi velat på alltings framåt skridande mot det bättre. Men icke ens detta brev för att mådde rubba morgens beslut han ville i längre tjänade en konung som han ansåg med en orättvist hårddom ha tagit hans svågaers liv och för smådde sin konungs både vänstkap och vinnest för att helt kunna deltagga i familjen sorg och olyckor. Han skiljde sig därför från Gustav som han i mer ville återse och skyndade till sin syster vars stöd och tröst han blev i det beträvelsens dagar som snart där på inträffade. Han avskiljde sig från världen och sökte i landtrivets ro och stillhet glömska och lugn för sitt upprövda sinne. Först ett par år efter Gustavs död förmåndes han att återtagas sin tjänst blev överste och generaladjutant. Med genom det slösaktiga kostbara liv han alltid fört var hans ekonomi undergrevd och som som ruinerade nödgördes han taga av sig i dagar 107. Man åtavände då till syster hos vilken han fick ett hem på en av hennes utgårdar. Där levde han i stilla ro och enkelhet i den älskade systen snädamäste grannskap till sin död 1817. Slut på kapitel 9 Uppläst av Månsbro Helsingfors Finland Kapitel 10 av från barnagård till silverhår första avdelningen detta är en LibriVox inspelning. Alla LibriVox inspelningar är allmän egendom. För mer information eller för att anmäla dig som frivillig besök LibriVox.org Uppläst av Månsbro Helsingfors Finland Från barnagård till silverhår av Anders Ramsey första avdelningen Kapitel 10 En skola i Finland för 60 år sedan 1841 till 1943 När jag äntligen sluppit den pestalossiska plågan hos Gripenbergs och någon vecka före jul fick återvända till det egen och kära hemmet i massyskonkretsen till mina leksakare mitt stora ljusarum Då var det stundar jag kände mig så lycklig och glad att ingen jordens kung kunde vara det mera och jag invaggade mig redan i det juva hoppet att denna sällighet skulle räcka beständigt Menack den skulle bli av mycket kortvaraktighet Det strax efter helgens sluts hade mamma mig att jag skulle sändas till en skola i Åbo hastigt blev då gledningen förvandlat till Sorg Böjar och strömmar av tårar och gangnade till Intet Det var så beslutat att jag återskulle sändas bort från hemmet och denna gång till och med till en annan långt avlägsande stad Så packades jag en dag under tårar och tjut i en slede och en ambicenterna ristade av med mig Med denna tid hade dåvarande lektor kort därpå brosten Edvard Bergenheim öppnat till Åbo en skola efter ett alldeles nytt system den ena av sådan typ som någon har funnits i vårt land och det var till denna uppvördes det var den så kallade Bergenhamska Realskolan i Åbo Han hade nu flera år varit lärare vid kreditgården i fredagshamn och där vid fattat en sådana förtkärlek för den där rådande läroplanen av disciplinen att han beslut att efter dess mönster inrätta ett läroverk för civil ungdom För detta enda mål hade han vid Nylandskatan i Åbo låtit uppföra ett ganska stort stenhus och utmaningarna löpte en korridor med klassrummen på MC-sidor dessutom funnits rekreationssal matsal och ett för alla interner gemensamt sovrum, tvättokledningsrum och var överrätt för den sådan inrättning behövdes allt rymligt och komfortabelt inrättat Den ledande principen för detta läroverk var att med förebyggande av det gamla som många då tyckte onödiga språken och att vilka en stor del av tiden ägnades i de andra skolorna istället lämna så mycket rymd och det moderna språken franska och i synnerhet ryska Finska kom denna tid i ensi fråga som läroämne Till lika skulle vi uppfostras till den stränga disciplin ljudna dårdning som är förhörskande i en kadettkor och är det unga för intryck mottaglig i sinnet skulle i tid inplantas aktning för alla auktoritet för högsta styrrelsen och för de emensamma stora riket varav vårt land endast var en eller med andra ord vi skulle i god tid darnast tillblivande tjänstemän i den äkta retrogna andan för att i likhet med våra feder i en gång kunna bekleda samhällets högsta platser och alltemellan åt påmyndes vi nog samt därom vid lämpliga tillfällighet större delen av all umnärarna vore helt pensionärer, endast ett fåtal från Åbo och boende i sina hem var det väl en tanke eller en tillfällighet som gjorde att det flesta av oss vore avadliggbörd vi tror det, dock sönare och generaler landets högsta embetsmän eller rikaste borgarfamiljer snart kom vi ihåg till insikt att detta var en skola för folksbarn men ej för barn av folket i lägsta klassen till vilken jag kom, funnade oss endast få av ofälsebörd, men det flesta vore avadliggbörd detta är vore vi inom kort då vi nästan alla som pojkar den tiden brukade, vore ivriga samlare av sig gillar bytade det massa emellan vi förvånades när någon inte hade sådant och han såg honom i varav vår rätta lik det är det otroligare att den verkliga orsankt i detta urval låg i det höga inträdsavgiftern var genom endast ett fåtal av landets förmögensta familjer vore i tillfällighet sända sina sönare till den bärgenheimiska skolan var det här med hur du som helst denna exklusivitet återverkade dock på det unga sinnet och gav det från tidigaste år en viss benegenhet att särskilja det olika stadsklasserna som kanske sedan satt kvar länge nog själv undervisade bärgenheim i världshistoria efter en av honom författat lärvåk i vilka den ryska historien var relativt utföljigare behandlad än andra länders även som i Federnes landets historia som, så vet jag nu minns varav ett så tendent sjöst innehåll att det med den uppfattning vi nu har helt säkert skulle uppöka mycket en protest men tiderna har förändrats så är det annorlunda då Egen dess att han själv var en utmärkt lärar som förstod att vecka och fästa sina elever sin tersefemnet han hade också samlat kring sig en kretsa framstående pedagoger jag ska alltid med största akting ihåg om elektorerna, sedan provstaden Henrik Haikell och Solberg disciplinen och ordningen var utmärkt och där var det en tåldes eller gavstillfället i något sådant skoj eller drift som det, vilket i andra skolor blev överdelats med läraren ofta gamla uttråkade skolfuxar eller bizarra originaler det i vår skola funnade sig sådana till ordningens upprätthållande bidrog väl i någon mån att i vägggörerna invur att stal rör som utmyndade uppe i ett avraktansrum han letas någon gång sätta örat till det för att själva övertygas om att man tydligen kunde höra vad som talades långt borta i klassrummen detta verkade att man nog tog sig att yttra något som inte borde höras men också att det låg som en tryckande hemsko på det fria ordet för kämpet och tvang oss att jagktaga en försiktighet och slutenhet som är i rätt överensstämde med den naturliga uträngarna av livsglädje hos östra ungdomar hela tiden dag och natt höll oss under strängaste uppsikt och Fingway utanlovs till kanesan utan skolgården vilken var sluten som ett kloster ändas de söndagarna tilläts det oss att gå ut men då blått på en rekvisionssedel från någon känd familj och sådana fick vanligen från någon av föräldrarnas närmaste vänner så som presidenten Wallensköld eller Baron Troils eller general skann Nassukin, med flera men ingen annan man fick gå till dem till middagen var det obligatoriskt att jämta det andra hav och bevist att gudstjänsten dumt turkan därefter skulle vi alla samlas i stora salen och examineras ute innehållet apredikotexten, ingångspråk, salmer med mera fördagarna övervakades vi varje stund av en desurerande officer som ständigt skulle vara med oss turvis en av ryska kaptenarna Viktor Jeff eller von Quanten eller ifall någon av dem var förhindrad av den franskelektorn Günshard som var därför borde i skolan när lektionerna slutades klockan 6 på aftonen samlades vi alla i stora salen Fingway pratar lekar oavs men likväl därunder endast alla ryska och semellan kaptenarna nog skulle till sig men som det ofta fällde sig svårt att e-leken sivaren låta något svensk dård uppnå falla sig så straffades det med att ens knappnål fäste sig trött band utmärkande förbrytaren Min låt blev att nästan ständigt bära detta tecken den enda dekoration som förrunnats med i livet hade man fått ett visst antal sådana band under veckan gav sig tillstånd att under söndagen gå ut och i tre stunder lärde vi oss även att deklamera och sjunga ryska eller till detta språk över sätta sånger och från denna tid har jag ännu i minnet bevarat något som i vårt land nu tog det varje ganske enastående stycken of rich of saga på ryska med krusellsmusik om Fenrik Ståls sängd när redan då var ett utkommande så skulle vi helt säkert lärt oss att även sjunga vårt land vid universka marschen och så vidare med ryska ord först efter klockan 8 Fingway egentligen har varit begangen av vårt eget språk lång blevet i denna fristund till påslaget 9 och inte hos kvällsvården var efter att vi skulle gå till vila i den stora gemensamma såsalen en deschur verkade även där över oss så att en och gott skoj eller aftonprat fick större natron och när klockan slog tio skulle alla ligga i sina tätt brevivare andra i dubbla radar stående bättre och allt då vara tyst men en lampa skulle brinna natten igenom och allt som oftast gjorde deschuren runt i salen i tre år var jag i denna skola det sen upphörde med året 1943 är hur avgiftarna lär ha varit ganska höga ska den dock ha varit bryngat bråsten bergenheimen så har vi ett tydande förlust att han får han lätsat upplösa den hans möda och upphoppringa blev dock rikligt ersatta på annat sätt några år därefter vid första ledighet levade han utnämnd till finlands erkebisk sick i tur astra slut på kapitel 10 upplästa Månsbro hälsingfors finland kapitel 11 av från barnagård till silverhår för staavdelningen detta är en Librivox inspelning alla Librivox inspelningar är allmän egendom för mer information eller för att anämna dig som frivillig besök Librivox.org upplästa Månsbro hälsingfors finland från barnagård till silverhår av Anders Ramsey första avdelningen kapitel 11 magister confusius 1844 till 48 när den bergenheimskaralskolan i Åbo upphörde med utgången av 1843 stod ur mina föräldrar i valet att antingen sätta mig i någon annan skola eller råkan förtro min uppfostra mot en privat lärare det bestämde sig för det senare som de flesta den tiden hade en viss motvälj mot det publika lärverken i vilka utan årtillnad gossar in togos från alla samhällsklasser Däres val av informator följ på här Edvard Ingelius filosofiemajister, amenuensbiblioteket och dosdurerande på doktorsgraden han presterade de amplaste rekommendationer både som en höglädd man som oförvittlig sedlighet och dygder detta ansågs fullt tillräckligt men om hans pedagogiska förmåga frågades inte den ansågs väl vara självskriven hos en så lärd man kort efter detta val eller våren 1844 tog min far avsked från Senaten då mina föräldrar lämnade huvudstaden för att bo sätta sig på landet mina väggelrebröder vore nyss blivna studenter, unga fyrar fullt upptagna av att köta sig själva eller snarare sina nöjgen vad man nu må kalla en student ens första år Solune blev jag helt överlämnad i magisterns forstrande vård på honom låg ansvaret att bibringa mig det för livet nödiga kunskaperna och dana mig till en duglig människa själva han ju en höglädd och oförvittlig man säkert tyckte mina föräldrar att han därför utan tvivel var vuxen ett sådant kall tryggade sig därvid och frågade jag närmare efter hur uppfostringen medrevs men den boklädd magisterns intresse och forskningar när helst man trädde in till honom såg man honom upptagen av att läsa eller skriva på bord och stolar och till och med på golvet låg och högare av böcker och gamla folianter han var ju nog enligt beskedigt man ett bandandela förr bråkande ord gick knappast någon syn över hans läppar ta fattig sätt och handling och försagd så att han ofta måste söka efter orden var han även till ytterlighet blyg jag tror att han har aldrig drist att se en flicka i ögonen, åtminstone är ju under att ge en strådna över en sådant djärvhet där till är nu närsynt diströ och konfys så att vi gåssar och semellan därför alltid kallade honom magister konfusius om någon metod eller plan för undervisningen hade han varit knappt ett begrepp jag heller det är där till nödiga kunskaper till hans vetande vald för ensidigt för att räcka till för inpluggande av alla de olika ämnena i en motstrevid disipels grillar fyllda hjärna med barna ålderns instinktiva förmåga att uppfatta en annan svaghet att röjde det i länge innan jag lärde känna hans snart märkte jag sålunda att vi begge hade ett gemensamt intresse det är nämligen att så lite som möjligt besvara varandra vi funnade därför inom kort ett för varandra bekvämt modus vi vände både på förra efter min dag skulle jag hava en lektion när jag då trädde in för att förhöras i min lexa såg jag ofta tydligt hur otålig och ledsen han blev över att så avbryta smitt i sitt kärastudium kanske just i den stund han kommit på någon ny idé jag behövde då endast tivare första svaret alldeles upp åt väggarna galet och detta är sällan med full beräkning för att han helt beskedligt skulle säga körar du, nu kan du återigen inte din lexa försöka att i eftermiddagen lära den bättre därmed var det slut för den gången och begre drog vi en sukka av letna att så hastigt vara lektionen kvitt utan att ha en ostörd återtag av vår arbeten varför sig så gick det i med fort till lika rastlöst som han höll på med sitt stora opus från ett sart så som krönningskrivare var även jag på mitt håll strängt uppdagen av studier fast den dessa är precis vore lektion jag var nämligen, är hur vänner blot en pojk en passionerad roman och historieläsare och när jag kommit över en intressant bok var det mig omöjligt att avbryta innan jag nått slutet så länge fick jag alla lexor vila och stå tillbaka för det högre intressena som flera av den tidens romaner så som den vandrande jorden Parisermysteriet Grevena Monte Cristo Piccello Alliaga, med flera, med flera vore verkliga jätte romaner som behövde ena eller ett par veckors flitig lesning för att hinna genomgås så fingon var ofta det tråkiga skolböckarna motsvarande ferier var den där knappast såg åten kort sagt, jag gjorde vad jag ville och läste lexorna jämt så mycket jag själv behagade, det vill säga det minsta möjliga det undskyldes men jag hade så trög fattningsförmåga under de nära fem år han var min informator höll han listan oavbrutet på med sitt stora arbete ämnat i en akademisk disputation en översättning från gammal medel till franska av chakfråsarts gröning med vidlyftiga kommentarer jag undrade storligen inom mig hur han kunde gå i land med detta arbete det var moderna franska kände han föga eller intet och där gick kunde till och med jag slå honom på fingrarna det var berättelsen om den stora fältherrens Bertrand Dugas Klin, gältebragder i Spanien dit han år 1365 men härav 30 tusen man blivit send av sin herre konung Carden 50 i Frankrike att hjälpa Henrikavd Rastamara i hans kamp mot sin brother den grymme konung Pedro Avaragonien medan den lärde konfuelsljus som bråkade med sin översättning hände det, att jag ändå fick fatt i en då nyss utkommen roman av Aleksander Dyma, den äldre kallad Bastarden Ammoleon till min glada överraskning fann jag att den behandlade samma ämne som Fråsarts grönika eller du Gös Klins fält och i Spanien i företalet säger också Dyma att han för denna berättelsen noggrant fält Fråsard där låg den nu fullt färdig för mig skilderande händelserna i livliga bilder och befriar från det gammalmodiga Damhölda språket hos grönika skrivaren naturligtvis hade Dyma med sin rika fantasi och formfulländade stil gjort ett nytt liv i den gamla berättelsen och smyckat den med många romantiska episoder som ej stod då att finna i tjälskriften på ett par dagar fick jag i denna bok en mycket klarare och intressantare bild av hela tilldragelsen än den konfuelsljus med sitt flerårig arbete i någonsin kunde skaffa sig jag fattade därför ett hastigt en plan att med denna kunskap en gång riktigt äckla honom en new hem dykte jag tillfälligt erbjuds jag snart eller rättare jag fram kallade det genom att föra talet på hans tregna arbete med översättningen vi kom där genom att språka om Dygesklinns fält och bragrder och av det svariga då gav märkte han snart i sin förvåning att jag kände därom nästan lika mycket som han själv och kanske ändra flera detaljer men han kunde ha någon aning nämligen Dyma egna tillägg helt heppen över mina svar såg han upp till mig och frågade Varifrån har du väl lärt dig allt det där det är ju märkvärdigt jag var honom alldeles för sluga att han gav cellen varifrån jag öste mitt vetande det som han aldrig läste romaner jag trog knappt hört namnet Dyma så kunde han i så lätt komma mig på spåren därför svarade jag med säkraste ton fråga nej bäste herr maister det gick alls något märkvärdigt det är ju blått allmän historia och sådant som nästan alla skolpojkar känner till jag såg hur han stod heppen för sagd och tvivland han visste nog inte rätt vad han skulle tro och svar allmän historia alla skolpojkar han riktigt pinade sig tanken därpå kort därefter händade sig en dag att jag mot vanligheten och för växlingsskol kunde min läxa utan något fel varför han ville belöna mig med att upplesa det senaste kapitel han är iversatt av krönikan det handlade om det starka fästet Orviedos intagande av dygöskling knappt hade han undit börja läsa innan jag avbröt honom ursäkta herr maister men det var dig dygöskling som intog Orviedo han blev hallades blodröd i ansikte stående stund svarslös och stammades i den he he vad säger du är du rent galen pojke vem skulle det då vara det var bastal denna mullion svarade jag tvärsäkert mullion he vad är det för en har du aldrig hört något om honom och så berättade jag hela historien han var liksom dygöskling en adelsman från britannien och en av dennes underbefel havar i spanien han älskade en tjena för en hemdöm döna inis till castor på vilken även kund pedro kastat sina blickar och som denna tillfånga taget har inneslutit i ett torn i Orviedos och åtkomliga borger för att sålunda tvinga henne att överlämna sig åt honom men bastal den som ville våga sitt liv för att rädda sitt hjärta så utgårade ärhölj av dygöskling ett par tusen man överrumplade med den men natte tid det som ointagligt ansedda fästet inte regnade i borgen, nedhögbesättningen inte försökte försvara sig och befriade den tjena inis från hennes fångenskap och förtvivlan sedan Orviedos, då en pedros sista starkaste stödfallet blev denna ställning ohållbar detta tvang honom till slaget vid Montreal, 369 där han tillfånga togs natten därpå mördades han i fängelse av sin egen brother, Henrikav Trastamara som då besteg Aragonian stron och därmed var bröderkrigets slut he, he, det var då underligt Fråsart talar ingen sted som någon maulion Hur ur all världen har du fått reda på allt detta det är ju alldeles märkvärdigt det är likvärd ganska enkelt när vi skolgårds har kommit tillsammans brukar vi vanligen tala om sådana historiska händelser Jöge Fräkt utan att rådna han stod en stund för deras sammansvarad seden När jag rätt tänker efter så är det nu blått strunt prat det du berättat till ni skolpojkarmor och diskuterar historier som vi kunde behaga så kunde ni dock omöjligt känna till att saken bättre än själva Fråsart nu var tillfället inne att giver dråbslaget herr maister det kan dock vara möjligt, jag till och med tråligt att jag har rätt till Fråsart skrev sin historie för 500 år siden men min framställning är resultatet av nyare forskningar Våx fauzybut hesit nyare forskningar det hade han aldrig kommit att tänka på jag såg hur ångestsvetten pärlade på hans spanna och han vaklade ned i en stol Jag tyckte att han liknade den som trots att göra en stor uppfinning där på grund av sina förhoppningar men när han går att ta sig själv och patentet blir utlyst att uppfinningen redan är känd och brukad och då plötsligt ser alla sina illusioner stramla från den stunden tyckte jag att han började grubbla och emellanat ser virrig ut Möjligen kämpade han då en svår strid inom sig av tvivel över sin forskning och livgärdningsvettavvärde av oro över förlorad tid och möda till vad han trodde att sig känna det märkte han nu vad allmän historier redan samtalsämne mellan skolpojkar Jag såg nog hans strid och hade kunnat ge var nyckeln till gotan med ett ändelord, dyma men jag var för elak att befria honom och behöll därför det hemligheten för mig Omsider efter mångårigt arbetet blev den märkvärdiga disputationen färdig och tryggt då även åt mig förärade sig ett väl inbundet exemplar och jag inbjuds att det var vardens och lenne akten Jag bevistade den även men utan att begripa mycket av det högläder katéda pratet och jag tyckte att om jag var i opponentens ställe så skulle jag nog med basta den här mollion i hand grundligt kuggat honom Det var under ovan beskrivna förhållanden som jag uppväxte från mitt 12 till mitt 16 år det viktigaste för en ynglings utbildning utan efter sin eller närmare vård utan något moralskundradbyggnad eller allvarligare arbete på grundläggande av det kunskaper som i den stora kampen i livet är och som nödiga Låt överlemmna det åt mig själv växte jag fritt och frodigt som ett ogräs i en trädgård att jag i det här runda rent har gått i kvav har sannoligen sedan flera gånger förundrat mig har sannoligen sedan flera gånger förundrat mig har sannoligen sedan flera gånger förundrat mig har sannoligen sedan flera gånger förundrat mig men jag tror att min lärare egens hade förmåga att själv vinse och hans blick då låg som uppfostrade detta må gällas som hans ursäkt undrar därför mig om jag i denna skillring varit något bitter slutligen insåg jag själv var det till en detta skulle leda några av mina kamrater beredde sig redan till studentexamen men det är ännu stort långt efter att börja blyga sig över min okunnighet som varligt utflyttat i björkvården tog jag en dag mod till mig och bekände för mina föräldrar uppriktigt hela den sorgliga verkligheten med mina studier sedan är första för skräckelsen och berövelsen gått över beslöt sig att jag skulle skiljas från magistern och på hösten sändas till Åbo gymnasium Ingellius blev kort därvta utnämnt till visebibliotekarier på universitetet med tiden till Togo hans besynnerligheter och grubba allt mera och övergänga omsider till ren förvirring han föredes då till en vårdanstalt i utlandet men lyckades därigen obevakad stund undslippa sina väktare och störtas ut från sitt fönster i tredjevåningen i fallet rossande sitt armahuvud detta skedde den 14 november 1864 vid Ryderivoli i Paris slut på kapitel 11 uppläst av Månsbro Helsingfors Finland Kapitel 12 av från barnavår till silverhår första avdelningen detta är en LibriVox inspelning alla LibriVox inspelningar är allmän egendom för mer information eller för att anmäla dig som frivillig besök LibriVox.org uppläst av Månsbro Helsingfors Finland från barnavår till silverhår av Anders Lamse första avdelningen kapitel 12 min vän och jag 1844 i Gossolden är råkanskaperna lite jorda och där förstår jag snart mitt i en krets av jämnåriga kamrater vi samlades på söndagar eller andra lediga stunder hos en den ena än den andra ofta hos mig i benen Vårgård ville Vardsgatan 7 vara rymlig och lämpligt i lekplats där byggdes vinter till snöfestningar som är lika i var försvarades och stormades på våren lektes där rövare och fastagare hög och duva men kanske ofta soldater som marcherade, exercerade och skyldrade i världen en lek som alla tyckte mest om halvtvungen deltog jag i deras lekarenöjan är med där jag kunde annat så vid det jag ville vara i del av sällskap men den rätta lusten där försakande jag om min verkliga håg stod till annat då hände det en dag på vårvintern 1844 att det ringde på tamburklockan och jag gick att öppna det var en av en större goss som återföljde äldre herre som med svensk tonfall frågade om min far var hemma och tog emot där jag bejakade detta steg han in lämnade sin son kvar i tamburen med till sigelse att vänta tillsannans snart skulle komma tillbaka men jag kunde ju låta en så fin gossestå som en bekänt i tamburen varför jag bara hann om att stiga in i salongen när jag avvaktade på fadrens återkomst det var en goss som något äldre lite längre än jag mörk med bruna ögon, ramsvart hår vackra regelbundna drag och intelligent blick han var så olika i allt varit i språk och utsänd, tyckte jag då bara mina vänner och mig själv som var kortväxt, klän och ljushårig att jag tände mig inför honom helt enkel och generad och instinkt likt såg honom min överman sen om vi en stund stod tysta och begicka förleggna gapade på varandra då var jag liksom värd på stället mod till mig och frågade i en halvt besvärad ton vad heter du jag heter Severin Falkman men vad heter du så var denna bekantskap gjord och fögade anade vid den stunden att ett band docknöts som mångprövat under nära ett halvt sekel först av döden skulle lösas i salongen hängde flera tabler av gamla hålländska och italienska mestare snart fick min nya bekanta sina blicka på dem gick från den ena till den andra stod alldeles betagen vilkas breda fylda ramar vad det enda jag rittels egentligen beundrat det var i synnerhet en duk föreställande ett gammalt gubhuvud som tillrog sig hans uppmärksamhet vad den är vacker han är ju som vore han levande utropade han den där fulla gamla gubben utan ett stråp av huvudet han är ju ryslig nej då visst inte han är härlig se bara på blicken i dessa slåkknande ögon fortsatte han jag stod för hundrad och hepen men med det samman blev vår konstkritik av bruten i det den äldre folk man utkom från min far's rum tog sin son och gick därmed var besöket slut men icke vår bekantskap i hur de sever ins medförde konstsinn hans öppna blick för det köna och hans tidigt mognande omdömesförmåga var det nästan besvärande på mig som dit tills umgåts endast med gossar av vanlig art vilka saknade dessa egenskaper i lika hög grad som jag så lette jag mig i småningom införas i hans idévärld och lärde mig att se med hans ögon vana att vara tillsammans alls trädde behovet av varandras sällskap men det dröjde dock något innan vi blev för otroliga vänner det skedde under den fotvandring i Helsingfors omgivningar under Pingstelgen redan i god tid på morgonen Pingstelgen 27 maj mår vi färdiga för att sätta mig i en rönsel med smörgåsar turvis buren och några slantar att undra för er att köpa mjölk och kaffe vi tog vägen Västerut med Mejlands, Munchsnes och Talli det var en sådan härlig sommardag då man känner att det var helg i naturen det var varmt till luften marken var grön, häggen blommade himlen var klarblå och fåglar kvittrade på vargren allt under det vi ging och framåt tjusades vi av det sjöna landskapet Severin i synnerhet vi vargade i utsikt över det spegelblank och glitterande havet det se ljus grönskarskiftande hållmar och skär samt det mörka varskogen som speglede sig i böljorna allsom ofta stannade han för att göra mig uppmärksam på någon liten byggnad inbädden mellan träden eller en pittoresk klippa eller någon gruppa björkar något strandparti eller en vackarbakslutning eller en äng med betande kor vel hade jag alltid tyckt om en vacka natur och svammare på landet men för mig hade det snarare varit det hela i kejenskildheterna som fängslat mitt sinne Severin förstod däremot på samma gång att förandraga varje särskilt parti i den först förvånade mig detta mycket men snart lärde jag mig att under hamns ledning aktiva på det sjönaste detaljer solnerna kom och var att hanka blev en stämmelse och vi lärde oss förstå varandra på samma gång vi njöt av den sjöna sommardagen i det vackra landskapet hade vi öppnat vårt indre för varandra helt oförbehållsamt naivt och uppriktigt så att meddelat varandra våra tycken våra känslor och unga framtidsströmmar så började vi berätta du vill säga egentligen Severin till det var han som mest talade och jag hörde på med ett behör att höra och blått höra mera som aldrig ville få nog aldrig hade jag än hört någon som kunde berätta som han tyg utom att han hade sett, läst och kände till mycket mer än jag ägde han den sällsynta förmågan att göra en berättelse levande man tyckte sig se det omtalade händelserna och personerna stod framför sig så oskådligt att man nästan kunde fatta i den men även jag var alldeles utanför lange detta avseende och växelvis kunde vi fortälla långa episoder och historier snart märkte vi att vi begge våra starka i fantasin och detta grundade den första sympatin mellan oss med den dagens grädd framåt tog vår inbildningskraft allt i djärvareflykt vi befolkade det omgivande landskapet med fantasifigurare för att ladda i det samma det mest otroliga romantiska händelser sådana man kan tänka sig blått om man är en stor poed eller 13 år då vi på aftenen på att erfärden passerade Munchsnes och observerades via min farbror generalen som bjudades på det han frågade oss om vår färd och vi berättade för honom om det men sådana livligheterna i vitt it att han den vanliga som barsk generalen förvars genomträngande skarpasyn bataljoner darrade närades att storskratta åt våra historier sommaren som efter vanligheten tillbracktes i hemmet Björkborda skildde oss åt för en tid men hösten åt därför enade oss därundag hade folk man gjort tvän i nya bekantskaper den ena var Georg Öman vanligen kallade Båttbutte en lång, magargåse snäll och flitig läxläsare men nog hjälpligt fantasilös varför vi med orätt ansåg honom något enfaldig den andra var Wilhelm Borgström den tredje iordningarna av kommersrådet Henrik Borgström söner liten till växten och klän med något effeminerat i sitt sätt och vesen så rätt bra ut var livlig, kvick, munnvig mycket fantasifull, men framförallt satirisk och skeptisk jag tror att vid den ålder vi då hade Gossars håg och lust i allmänhet ligger för det dramatiska under blått få tillfälle att visa det för så fantasifulla pojkar som vi vore följde sig helt naturligt men undantag för Båttbutte förstås som han dramatiskt omöjlig men allt kommer vi också på den tanken att hos Borgström till julen uppföra något teaterstycke men lika eniga som vi varit att fatta detta beslut lika stridiga blev våra åsikter vi val av stycket till naturligtvis eller var och en av oss där vi hava en god roll och den ena förkastade alltid vad den andra för det slog slut i en löstestock den kinkiga frågan genom att Severin åtog sig att skriva ett alldeles nytt stycke en kom anpassat för våra fordringar resultatet här blev den hemska gråttan eller rövarne från Apeninärd Wilhelm Borgström var själv skrivet den sjöna princessen som bort rövades till den hemska gråttan folkman spelade den djärve menedle rövarhövdingen och jag en ryddare som älskade den räddade princessen och som offrade sitt liv för henne övriga med spelande rövar eller ryddare orobrödaren Appelgren Teodor Dekker Karl Wetterholm Frans von Hartmann butte du grej ens till rövare stycke var skrivet på prosa men ställvis i det mest patetiska situationer på klingande alexandrisk vers det uppfördes i en sal i en sida byggnad utanför det äldre gossarna på Röströmsrum själv att den hemska gråttan bildades av ett omköpt fortunaspel överhängt med några bruna mattor och gardiner som fanns i buktaren blågångmatta som skulle föreställa den slingrande tibärfloden detta var allt i dekarationsväg resten fick illusionen ersätta hemska såg rövarna ut med sina sotade ögonbryn mustascher och skägg och skådaren skulle egentligen blott vara våra bekanta jämnåriga men händer sig en fordare att vi fingrar även en annan publik här skapet Borgströmsrum råkade nämligen den afton ha varit främmande att även få se gossarna spektakel soln där fingrar vi en o-pårecknad men mycket till lust är publik tillbland åhörande befunner sig utom andra Sacresta Pelius F. Berntson, Karl Kolland Fredrik Basius konsul Hörnemark med flera ur den tiden finaste litterära kretser inför sådana årskårare uppbjuder vi då alla våra krafter framgången blev så stor att efter ett stycket slut någrav den framträdd berömande såväl piesen som spelet uppmuntrade oss att vidare fortsätta med våra dramatiska övningar vi kände oss inte lite stolta och smikrade över denna succé denna i sig själva rätt o betydliga episode har jag utföljigare berättat endast för den inverkan den hade på vår vidare utveckling och smakriktning är det endast att besmikrande lovvården elektriserade oss till vidare för ett tag även familjen Borgström uppmuntrades därav att understödja våra dramatiska strevanden under det fyra följande åren uppföljde vi teaterstycken ett par gånger om året jul och posk men nu var det i mera det förra pojkspektaklet i en vinstkammer utan all pretension nu flyttade scenen ned till ett av kommassorådets egna stora rum och istället för att vår första publik bestod av jämnåriga pojkor hade vi nu ännu åhöra krets av vad Helsingfors vid denna tid hade mest fint fint till litterärta musikaliskt hensänd den Borgströmska-familjens närmare sjungesvänner, alltid inbjudna till våra föreställningar till denna elit krets hörde efter sin återkomst från utlandet 1847 även F-Signeus som genom sina bombastiska lovvård mer än någon annan uppmuntrade oss så att det tyckte oss nästan vara ställda under hans mäktiga egid denna flyttning av scenen medförde många förändringar vår repertoar blev nu omsorgsfullare i vald åtast med råd av husets unga då redan fullvuxnodotta Lina Borgström rådlarna blev och säkrade innövade och spelet därigenom jämnade på alla händer verkliga dekorationer anskaffades till numera åtnöjdes vi ej med att låta en grotta föreställda av ett gulsjöp för tunaspel och på kostymen ledlades mycket en omsorg i allt detta var folkman den uträttliga ledaren såväl direktör och regissör som aktör, dekorator, suflör och kostymordinator allt som det är fordrades har man därvid mycket tjink i och noggräcknad hotande ständigt att överriva allt sammans ifall vi kelydde hans bud så att vi alla nöjde spöja oss för hans ensamt bestämmande vilja men vi måste också alla erkänna att han egde en otrolig förmåga att med små resurser skapa mycket och finna utvägar där vi andra stod råd villa det skulle bli varför vidlyftet och förlesaren utan till intresse att här uppräckna alla i alla dessa stycken begyndade och uppföljde äg heller kommer jag numera ihåg dem alla jag minnes blått att folkman accelerade som skräddare nadel i den förventa prinsen att min glansroll var den äkta mannen i svartsjukan botade genom min kvartering att vi bland annat uppförde egendomen vid landsvägen den unga presstänkan lärt folk i stubb börjare nadelsman dessa spektaklar går oss för inte i den sista platsen full satser lång samt att vi kände oss stolta väggade till nya ansatser av det starka bifall vi körde från ensås distingerad publik är hurväl ikke några lagerklanser eller blomsterkvaster kommer på vår lot dessa ungdomsföreställningar fanns snart ett visst renom i staden och från sin o betydliga början medförde det ett större resultat än man först kunde tänka och fördjulika nöjen bredde sig ut till allt vidare och vidare rekretser vid denna tid förekommer sällskapsspektaklända sällan i högre societeten och vår bland ungdom och som studentspeks alldeles okänd är hur och vi så ofta finger spelar hos borgerströms var detta oss dock ej tillfylltast även hos mig uppförde vi däremellan några gånger sådana stycken mina föräldrar borde nu bo och sätta på landet en ganska rymlig våning i staden där jag disponerade ett stort rum bakom matsalen där fingon vi nu fritt hos er måla dekorationer, repetera och agera bäst vid det ville, till bröderna begger unga studenter, och sällan hem och frågar iföga efter vad jag förhade magista konfusivs än mindre nu kunde vi alldeles oberoende av lineborgsströmsval och kritik själva bestämma vår repertoar som åker därför efter flera disbyter i smakräkning första gången blev bussarångaren eller det ska någon orsak ha en mycket rustig komedia av halvman uppförde redan under busta av din tredje stid huvudrollen Shepard Rolf spelades självskrivet av Falkman den kärlekskrank infalliga och gamla tullsektorn av mig medan framtimeren vore Wilhelm Borgström samt bröderna Karl och Onni Wetterhof det blev en mycket rolig och munterförställning vi vilken åskådare denna gång utgjordes av endast våra jämnåriga och skolgosser det varmligen köt och avförtjusning och stycket måste ännu samma afton viseras växlande från ytterlighet i ytterlighet sådant var ofta Falkmans lynne hans håg hade nu åkt att denna succé pyramidell från lustspelet plötsligt vänt sig till det storslagna och seriösa och han föreslog därför att uppföra Almqvist poetiskt filosofiska hans förseende skrivna fantasi så han gråttan på ipsära detta förslag väckte stort motstånd hos hos andra och vi ville till och med strejka men förgevis, Falkmans beslut var fast och under hotet avgår från hela direktörskapet tvang han oss att underkasta hans vilja resultatet blev åkte för utsätten stycket uppfördes hos mig och inför samma gors publik som förra gången trots den vackra Falkmans målade dekorationen stämda innehållet gjorde det dock ett grundligt fiasco pojkarna i salongen jäspade och hade det tråkigt samtropade på det mest patetiska ställen blått bussarångarna bussarångarna så att vi vore nära att komma av oss men ej ens detta nederlag kunde förmå Falkman att återgå till vår förra rätta changer komedien Nej, en gång skulle vi försöka oss i den högre stilen förbilligt runesvärdet men gossarna vore och förblev ohjälpliga lika dumma denna gång som den förra och begrepp oss om vi tyckte inte av det högstämda innehållet varför och fiascot blev lika grundligt Sedan har vi fått klart för oss att det ej vidare löner sig att spela för en så ouppordlad och fantasilös publik och då vi ej hade någon annan sorden i medan vi hos Borgström svar och inskränkta till det bestämda jul- och poskföreställningarna och det tog vi allt på Falkmans initiativ att spela för oss själva utan någon publik alls även Putti hade ett stort rum och detta tyckte vi lämpade sig särskilt väl för ändamålet Vi körde därför vårt testbisträradit vår smak var nu en gång rikta av att bestora dramatiska uppgifterna När det kunde bli att fråga om att uppföra dem i sin helhet utvalde vi några särskilt effektfulla gripande scener återgåvor dem alla Shakespeare men några vare sig dekorationer eller egentligen kostymer Låt mig några tributer Någon mantel, kappa eller sådant tillräckligt att angeva personen Så uppförde vi scener Roschillerstånd Carlos, Maria Stewart och Röverbandet Calderons livet en dröm som tilllässnings Emilia Gallotti Utom några andra som är i mera minnes Vi spelade med fullt allvar och dramatisk bey geistring så som vi haft en full besatsalong för oss och istället för att vår publik utgjordes av Putte och hans mamma överstinnande uman men så blev bifallet och med istarkt istället en helhet och vi belönades med en koppti och ett par smörgussar samt några vändliga ord över överstinnan till uppmuntran åt de snälla gossarna och därmed vore vi fullt belåtna Vår ihåg för dramatik underhölsa odlades vidare genom Teta-besök Italiestempel stadens dåvarande enda teater sedan flyttat Nukalla Tarkadi eller Folktheater Det här uppträdde då efterav varandra Torslovs, Bruna Pierre och Fredrik de Lans samt Anderssons trupper allagasterande med många utmärkta förmågor Repertoiren bestod mest av stora skådespelat rascherier i högromantisk still utföljde med patos och stora kästen Det var slått ett kastor och den blodiga Här är Nani, rövaren Jaramil Ringaren i Notre Dame rövare Bandet Maria Stewart, Don Carlos Cardinal Richelieu Marion de Lorne, lekaren Axel of Alborg Hotel och Hamlet, Nattomorgon Don Cesar de Bassano Med flera, med flera Allt stycken som då på oss gjorde uutplånliga intryck Vi vore dåigen lycklig ålder då illusionen ännu är i behåll och blivit placerad då man i det illa måladekorationerna såg den verkliga skogen slottet eller pelarsalen då man gret vid den oskyldigast lidande och gladdes åt dygdens trymf då man ville skrika till och ropa åt den spelande att fly med den tiden nu var till den förfärdiga tyrannen eller styckats bov nalkades då man i sex i gulden anking klädde soldater såg hären och då man tyckte att dolken verkligen var färdig hjärtat men allt nog det var den stora Torslov, Almlöf och Brönadiland som spelade som drog oss med sig med hänförande kraft och let oss skåda i historien men i den verkliga personen Hemkommen från teatern var man så överväldigare av det starka intrycken att under den sömdlösen natt jag kunde förjaga sig synare tank Som biljettprisen den tiden vore relativt billiga så kunde vi ofta besöka teatern i parkett kostade 40 kp och andra raden slår sig 25 vår vanliga plats var dock så kallad stående i parkett som kostade endast 20 kp ett trångt mellanrum mellan stolraden och väggen där man måste stå men det kunde också hända att vi ej hade den nödiga kovanen sådär till vilket likväl ej hindrade oss typ är fas eller ni fas måste vi dock vara med och i smågås då innunder första mellanakten Någundre där vi uppstod lite krången med vanliga avlöp till allt väl det vore ej så noggräknade och blev man utkörd vid en av dörren kommer man dock in genom den andra man måste också vara ganska påpasslig för att få se stycken men sällan en PS kunde ge oss med en högst tre gånger till och med teateranaliten så var den tiden den interresserade publiken ännu mindre vår iver för dramatiken ledde oss även till att alltemellan åt anordna tablår detta skedde ofta Ståsvalkmans där det i det välförsädda biblioteket fanns en mängd illustrerade praktverk som gåv hos ämnen redan då visade Severin vid deras arrangerande en talang som röde den framtida mestaren i denna konst synnerligast i den svåra uppgiften att med ringa medel frambringas stora verkningar genom färg, belysning och gruppering scenen var en dörröppning fonden en gardin eller skärm och kostymerna endast några brukiga dygstycken Genom denna vana att ständigt agera och spöka ut oss så kommer vi på en befänglig idé Folkmänna gör råde oss ofta att kläda oss i några av våra hosjungfrustplag i kappa av en sjala över huvudet och så utstyrde begovås om aftnarna till någon av det talrika ryska hökarbordar av vilka staden den tiden var fylld där innegår vi världsamt för det bakom disken stående bordbudskäntan hälsade en från Generalskang Gripenstjärt, en från frihärinna Lejonborg och frågade på deras vägnar om det fanns väldigt goda plommon där naturligtvis från sådana då prov bjärdes hållande god min smakade vi på dem och tycktes ej vara belåtna med kvaliteten var på bjärdes prov på russinomandel med vilket allt beredvilligt lämnades under grundligt smakande bedömde vi varans egenskaper dock ofta fordrande en bättre sort i synnerhet var vår kritik streng över fikonen sen har vi till slut brutat ordentligt och i världens kommit om priset avvägdes några skålpundar varje sådant var på vi avlägsande oss med till sigelse att sända paketerna till frufrihärinnan som mordde där eller där men någon gång kunde det hända att just menar vi vore i farten att med munnarna fulla mumsafikon och russin den ena bokhållaren sakta knyckte på den andra och viskade jag inte trodde att vara jungfrunnas men det var bara bedragares bara skulpojkarnes då fingon vi brott hast upp med tjolarna ut på gatan där det som jag kunde lämna borden gick vågade sig på någon längre förföljelse dessa besöker ryska handelsbordar den ena efter den andra blev och för oss slutligen en riktig sport och råde och så fankligt sen läggas då vi därunder kunde spela våra rollar så vel att det inte kunde misstänkas men bokhållare, när vi ging och arktet bugade sig för oss jag till och med någon gång bjudde oss på appelsin tydligt och borde oss snart komma åt er stund om med gangnade vi oss även av den gamla pojkvitsen att det dessa borde efterfråga om det fanns ryskt vett på korkade buteljer då såvaret ofta blev finns inte, men kommer nästa veckornas slut på kapitel 12 uppläst amånsbror Helsingfors Finland Kapitel 13 av från barna år till silverhår Första avdelningen Detta är en LibriVox inspelning Alla LibriVox inspelning är allmän egendom För mer information eller för att anmäla dig som frivillig Besök LibriVox.org Uppläst av Månsbror Helsingfors Finland Från barna år till silverhår av Anders Lampse Första avdelningen Kapitel 13 Antingen en Shakespeare eller Galen 1847-48 Man kunde tycka att det teaterdille som jag i föregående berättelse sökt skildra redan uppnått en kulmen var över det ikke vidare kunde gå Det åtta stod likväl ännu ett steg det till dramatiskt författarskap Som ynglingar av 14-16 år vore vi flitiga lesare och mig precis av våra läxor och livrigare av romaner till vilka vi hade god tillgång ut i det på all modern stjön literatur rikt för sällda folkmandsk bibliotek Det var i medlet av 1840-talet den romantiska literaturns glansperiod där stora namnen su dyma, balsack, ygo scribe, ballower, dickens övning, märjet, tackery ingemann, med flera, med flera Stor och högst, och arbeten av största interesse upphörligt utkom och genast till svenska, arbeten som vi läst eller rättare slukade nätter och dagar igenom När Severin genomgått en sådan roman brukade han komma till mig och berätta hela dess innehåll från början till slut och huro han visste att berätta Med ett liv och en värv sådana att man kunde se alla scenar och personer livslevande och hela intrigen i en enda fortlöpande tråd upprullas för ens blickar Dessa aftonar är och för mig oförgetliga Vi vore då alltid på tummanhand till den fantasilöseputten den skeptiskt grinande villhelm skulle endast ha varit stört vår ideella konstgjutning Stundom brukade vi i synnerhet om det var en klar mansions afton för att ytterligare höja effekten promenera avvan på kyrkterrassen, då den stora omgivande arkitekturen i den mystiska belysning än mera höjdestämningen. Var det vår eller en vackra höstdag brukade vi spatsera upp och ner i botaniska rådens stilla och folkdomar ler när man är istördes av några mötande Han berättade hela tiden utan avbrott och jag var idelöra uppmärksamt lyssnande till varje ord Det folk man sålunde berättade tog de samman drag av det romaner han läst, jag tror för honom själv helt omedvetet, en dramatisk form Därför hände det ofta att vi när han slutat, tyckte att den och den romanen skulle särdelas egna sig för dramatisering Sådant brukades mycket denna tid Ett då ganska omtyckt stycke ringer in i Notre-Dame och får upp birchfajfer och sålunde en nästan ordagrande dramatisering av viktor igårs roman med samma namn Så uppstod hos oss tanken på dramatisk samarbete Folk man gav uppslaget till intrigen i stycket indelade det i aktor som påvisade vad det stora scenen av effekterna borde ligga, men när jag övertog detaljen repliken och själva utskrivandet. Jag hade också för detta mer anlag än han och även mera tid och tillfälle så som mindre i hemmet är övervakad än vad han var. Efter några mindre och osäkra försök vilkas namn och innehåller numera A&S-minnes vågade vi oss på en större uppgift Genoveva av bra band historisk dran i fem aktor. När vi fullbordat det så själva tyckte det var ganska lyckat Sammankallade vi den lilla kommittin och jag uppläste med stor patus men puttevalde det så emot dagligt för det högre sentimentet och såg över allt försyndelsen mot logik, sunt förnuft och psykologisk riktighet. Lilla satiriska borrysteren let mig däremot hållas en stund, men just då jag kommit till det mest känslöfulla passionerade stället och jag väntade att få se tårar glittra i hans ögon. Började hans skolskratta persi flera av parodierar varav jag blev så perturberad och harmelsen att jag förrarrigade sig inte revit omanuskriptet och kastade bitarna i papperskorgen. Jag hade ännu lärt mig att det blåtte ett steg föran det sublima till det löjliga. Men modet var därför ricka brutet efter detta nederlag utan repade sig snart åter och jag började med ett nytt styck, det fredlöse även det är ett historisk dran i fem aktor. Mämnet hämtat ustriden mellan det röda och den vita rosen i England. Det fick dock samma öde som det förra. Åkt att jag strukit några hundratals sentimentala utropstecken med O och V och AK så höll det dock gestondin för putteskalla kritik eller vilehems hänsynslösa ironi. Mitt största fel var en känslosamhet som alltid var färdiga att flera över som jag ej kunde hindra att bryta ut i tid och utid. Härpå minnes jag om liten anäckdot. En ung författare hade skrivit en tragedi och överlämnat något skravet igenomgående. Denna åtog sig på det villkor att fritt förstryka ändrar förkorta efter behag, det han tyckte att så fortrades. När författaren sedan återfick sitt stycke var hans 5-akt tragedi förvandlat till en enaktskomedi. En numera övertygad att även mitt skulle hunda vårt samma öde om det fallet i skravs händer. Efter en längre paus har behövt varunder jag dock flitigt studerade åtställiga dramatiska arbeten letade vi pegasen åt där flyga i väg. Ämnet togs denna gång från en just dag utkom en romana av Dyma, Askanio i vilken en episode behandlade konitabelns av Bourbon avfall från koningfransen 1. Den är stillfångatagande i slaget vid Pavia, fångenskap i Madrid, stormningen av Rom och konitabelns död i det ögonblicken hundit månet för sin stycket hette också därför konitabeln av Bourbon historisk drama i fem aktor. Vi hade nu beslutat att uppgöra all vår förmåga undertryck och all sentimentalitet och i piecen noggrant följer Dymas quicka korttuggnaret lika för att språket skulle bli lämpligt för scenen och i blottlåta som högt skriftspråk. Läste Severin och jag turvisde olika rollerna, bara vi märkte att satsen gick och kom och vi på en förträfflig idé som i långt senare hört användes av Alexander de Mafie, den att konstruera en liten doktiater, till vilken folk man målade all det i stycket uppträdande personer. Dessa placerade vi och sköt och framåter vid alla de stora scenärerna. På detta sätt är nog det större sammanslutning, onödiga lång året under Vekos och vi kunde själva se den kriseniska effekten. Sedan stycket efter sträng självkritik och några ändringar blivit färdigt upplästes det för vår lilla Areopag, där dock både Putty och Wilhelm hade några anmärkningar att göra och hur du är så nedsablande som förut. Jag tog tolvmån lite mot ärrmärkningarna och omarbetade pjäsen enlighet med dem och var efter den återupplästes och vandras godkännande. Nu var jag lite stolt och såg redan rosor och lagrar hegera för min syn. Med denna tid umgick sig mycket i stadsrådet Senator av Björkstens familj, ett vänner Frans och Axel, vore med mig nästan jämnåriga och den äldre av dem, fast sigallad är vi något litterärt anlagd. Genom dem fick deras några av oss äldre syster, Fräckan Maria av Björkstin, ser det med denna frihärinna langenköld, dela mitt författarskap och hon bad mig att vi något tillfällde uppleva mitt skådespel. Jag lovade detta att infa mig en afton, ser den jag väl förberett mig så att jag kunde stycket nästa utan till såren och övertygande känsla att jag tydligt märkte att det lilla auditoriet rördes med. När jag slutade tycktes det alla vara djup att röda. Det lyckan skade mig och hoppades på den bästa framtid. Några dagar därefter berättade mig för Fräckan Maria att medan jag uppläste mitt stycke hade hennes far, Senator, jämt med deras vän, Arkeaterantörn Rot, stadens slåvarande förnemsdeläkare som ej genom sin närvar och ville inverka störande på min uppläsning placerat sig ett rum bredvid där det tydligt kunde höra allt sammans. När jag slutade skattören Rot havade ytorat och Senatorn och mig i den pojken blev galen så blev han troligen en annan Shakespeare. Galen visste jag mig kevara så ledes. Dessa ord grodde djup till mig, det sporrade mig alldeles omottligt och min tillförsikt växte hastigt i höjden. Även för en annan veninna jag gjorde något olika till våra utseende och kom i att uppläsa mitt drama. Det var den från Arten Rotta och Svea Borisfall bekanta frihärinnan Gärne. Med denna tiden 70-årig gumma, som i din ungdom haft kopparna, vilka härgat hennes utseende. Nu har hon avskräckande ful och nästan blind. Jag brukade ofta besöka henne för att få henne läsa och tala i svensk historia, var hon var speciellt intresserad. Det var en litterär damm, en basblö som i tiden skrivit och utgivit åtskillnet, till och med i bunden form. Hon blev nog alldeles för tjust i mitt stycke, omfamnade mig och hade tråja. I hänförelsen kystte mig, om jag är hunnit hastig tryck med hunden. Framgång för det djärvhet. Efter denna uppmuntran vågade jag vända mig till doktor Franz Bernsson, morgonbladets utgivare, den tiden stor och stränge kritiker vilken jag kände så som en av min äldsta brorsnärmare bekanta. Han genomgick mitt manuskript, gjorde vissa läggande några anmärkningar, men gillade det i sin helhet och lovade det till och med jag rekommenderade till deland. Jag infall mig därför en dag hos den, men till min otur var det inte ragekant Pierre, utan komikant Fredrik deland, hittibarnets och rika morbrors mästerlig återgivare, som den vintern gasterade i vår stad. Efter någon tid åter sen det här manuskriptet så mycket passande för hans reporter, och uppsättning är han gunde åstadkomma, men något förklänande om det med omsjälvstycket följde han icke, redan detta tyckte vi var ett slags erkännande. Nu riskerade vi det stora slaget. Jag letade enskriva piecen i ett brydligt exemplar som under episode nymen Aram över sändes till gungliga dramatiska teatern i Stockholm. Länge svevade vi mellan hopp och fruktan i unga vecka efter vecka till postluckan, att efter hur det svar. Men ett sådant kom aldrig. Bittra stunder grusade förhoppningar. Sommaren hade kommit och tillbraggt sig efter vanligheten på landet. Jag använde den att läsa ett av annat, men i därrådande brist på nyare roman litteratur måste jag nära mig med äldreböcker som jag fann i min fastbågskåp, bland dem flera spanska resebeskrivningar och vilka jag blev särdeles interesserad. Särskilt kommer G. Schopenhauers, som dessutom Washington-Övings-Romaner, Granadas ärövring och Alhambra, samt Andersens improvisater, eller en skaldslustvandring, vilka lika väl kunde förläckas till Spanien som till italiens. Härigenom kom jag i en viss spanskstämning, vilket inga av mig, en ny diär av något bizarridé, den skriva en reseskildring från Spanien. Varför kunde jag våga ett sådant lika väl som Samuel Lödman, vilken i tiden skrev sina omtyckta skildringen från Vabesinien och Söderhav Söjarna, utan att någon sin ha sett bärsländer, fjätrad som han var, sitt liv igenom vid sjukbedden. Jag skaffade mig även en utföljd geografi och en godkarta, så att alla geografiska bokkar skulle undvikas, var efter jag påberedit detta mitt sista och största arbete kallat, ett år i Spanien eller en konstnärs lustvandringar. Jag skrev en geografi och det många resebeskrivningarna framför mig. Skrev den i form av dagboksantäckningar av en unga artist som började sin resa i Pirunera och efter ett år slutade den i Alhambra. Det här inning och beskrivningar var steder, slottlandskap, folkseder och lynden, turfäckningar, museer och katedraler. Allt inmängd ut i en mångfald av händelser och eventyr. En var det ett anfall av störtade och han räddades underbar än något märkvärdigt uppträd eller möta en på sade. I kordova föräldskade han sig en undersön Spaniorska, men fick se via en rival, var han följde i granada en duell på dolk, där han svårt sårade, så låg han död på stridsplatsen. Han räddades av en gammal kvinna, som födde honom till Alhambra. Hon var inte någon Spaniorska, utan en till soren för kledmorisk, som från Afrika återvänt för att beslått. Så nu skötte han såväl att hans måningom repade sina krafter. För att förkorta hans tid på sjukbedden förtälde honom en mängd moriska legender om nedgrevda skatter, om inmurade könaprincesser och om det tappra bensirragarna sdjärvade och blodiga slut. Materialet i den berättelser hade lämnat sig av diverse resebeskrivningar. Vilka skildringar är likväl omskrivit, så att ingen skulle kunna beslå mig för enundviket att så vitt möjligt göra fel mot historia och geografi. Arbetet hade vuxit i en digervoljum, som jag vid återkomsten på hösten till staden började upplesa förrådet, vilket märkvärdigt någskänkte det nåligt bifall är till och med beröm. Då överenskons åter med folkman om ett slags samarbete. I detta återord sig att utföra mer än ett hundra teckningar av folkdirekter av landskap och det berättelsen beskrivna händelsen. Detta teckningarna skulle vara färgelagda. Stoffet i dessa teckningar hämtade han lätt från sin fars på praktoplag och just i denna bransch- rika samling. Han kopierade icke, han indäst lånade motiva men ritade figurerna i andra ställningar än på mönster i bilderna så att ej heller här kunde spåras plagiat. Det skulle jag föreställa den nustvandrande konstnärens egen händiga teckningar och sålunde öka intresset för arbetet. Rikt illustrerat och dyrbara med en skript, även denna gång undabsevde nymen Aram till bokförläggaren Albert Bonnier i Stockholm. Under det vi väntade på hans svar, tummelade vår fantasi om med frågan, hur vi bäst borde använda ett hundraar som vi helt säkert skulle få för arbetet. Att det skulle bli stort och motsvarande dess värdet vi villade vi ej på. Men våra utsikter var delade. Men jag tyckte att en utrikesresa var lämplig för att därunda kunde överskaper. Han såg folk man det bättre att någon städes i närheten av Helsingfors inköpa en plats och där byggs en vackert belägen villa, där han skulle ha vana till ge och jag ett stort skrivrum med bibliotek, etc. Men medan vi uppförde dessa luftslott kom det omsider ett brev från Bonnier, som i hövliga ord svarade, att han visarligen funnit text och teckningar intressanta för tjänstfulla, men beklagade att han ej kunde övertagade i det betydande tryckningskostnaderna, då i Sverige ej gavs nog stor publik för ett så dyrbart arbete. Men själva om han skrivit ett glömde han åt det här sända. Genom detta svar ramlade med ens alla våra kyrna stolt uppförda luftslott som såpubblor till marken, och där menade det slut med alla förhoppningar och fantasier. Detta var det sista försök att ha min pegas. Egentligen var det ändå är annat än i nyss därför och det var ett sådant ordryckt och otyglad och börs så som sådan ursäktas för det något vilda otympliga krumsprång den gjorde. Sedan hade den över ett halvt säkerst fått besked till sin spilta. Blivit stivbent, raggi och andlös, en gammal krubbitare. Med gnäggaren och en smula skakar lite på vingarna och tittar nu lite utgenom staldaren på en värld som den gick det som det blev över att gå med spårdomar. Jag blev varken en Shakespeare-legal. Vårde man nu kom den märkvärdiga våren 1848 där Europastroners störtade som korthus, även i vår lilla krets inte träffade stora förändringar. Borgström skulle till gymnasieekopio jagg till dig Åbo och sålund blev gått redsprängt när vi två ett halvt år därefter åter sammant träffade i januari 1852. Vår sovelförhållandena som vi själva i väsentlig grad förändrade. Slut på kapitel 13 Uppläst av Månsbro Helsingfors Finland Kapitel 14 av Från barna år till silverhåll av Anders Ramsey Första avdelningen Detta är en LibriVox inspelning Alla LibriVox inspelningar är allmän egendom. För mer information, eller för att använda frivillig Besök LibriVox.org Uppläst av Månsbro Roslags Finland Från barna år till Silverhåll av Anders Ramsey Första avdelningen Kapitel 14 När känslorna vakna 1848 Jag var 16 år ett fint guldbrunt fjol skuggade min överle och förrådde att jag uppnått den ålder då att känslorna började vakna i ynglingens bröst Liksom andra skolgossar botaniserade även jag och strövade därför ofta långt i omenejden men den grönmålade bläckporturen hängande över axeln och letande efter nya växter Det var undan försommaren Hägg, lille konvalier och hängarnas alla sköna blomster stod du i härligaste prakt och fyllde luften med sina dofter Små fåglar, kvittrade i varje träd humlar och fjärrar av flög och surrande omkring och fiskarnas logo i vassen Hela naturen andades utveckling allstring och kärlek och i människor hjärtats valdebloden varmare och livligare energes På en sådan botanisk exkurs föredes mina fjät en solvarm dag till en avlägsen betesmark omgärda över tämligen högt och starkt stängsel Där innanför i den med björkar och buskartet började jag hur korskällorna pinglade djuren bylade och valflickan sjöng på en muntervisa Jag närmade mest stället allt mer tills jag, lutande meva i hjärdisgården kunde betrakta den tavla som nu rädde sig ut för min blick av den svart och vita, brokiga borskapen, bogosomliga stilla och fridsamt idisslande i skuggan av Lumminga träd men den andra ännu ikamättade sprunga om munternt omkring andra åter stod och stilla svansade närgångna flugorna men den stora tjuren blängde arg i med blodsprängda ögon rålande och sparkande tuvar och mul högt upp i luften men det var okej detta som egentligen fängslade min uppmärksamhet utan något som mera väckte känslorna till helt nära hjärdisgården där jag stod satt en vackra majalis på en kullfallens stubbe flyttet stickande på en grå ulstrumpa på det barafötterna som var stanta småledars tjängor den mörkrandiga yldre tjolen var uppskörtat till höftarna så att jag gott kunde beundra henne starka brun bända ben och den röd vitrutiga duken hade glidit ner från halsen, låttande vid ungfruliga, varma varmen majalis var en verkligt vacka flicka av ungefär samma ålder som jag hon hade ett litet runt och skinande ansikte med den den allra nepnaste lilla trubbenis, röda svällande leppar och pigga bruna i ögon i alla sina rörelser var hon teck till sitt vesens ständigt hurtig och munter nu vore hennes tjinder den starka sommarhettan röda som pioner utför dem trillade stora svettpärlor som hon alltid mellanåt avdorkade med tjolfollen så stod jag en stund girit slukande med mina blickar, denna idyll som högrad påminde om ett gammalt gulnat holländst koppar stick som hängde i mitt rum och så oannat känsla bemäktigade sig mig, det jag stod på en gång blyg och försaggade, brinnande av en obestämd återå. Men hastigt tog emot till mig kastade det ena benet hurtigt av er skorren och var just begreppad att hoppa ner i hagen då Maja Lisa plötsligt märkte mig och ropade Yeses, kom in hit! Han, tjuren, är så hiskeligt folkargar av sig så han flängar full rakt på honom om han får sig in. Hört dårdgjur har ropade jag men det är dock för allsäkerhet bror mig åtare bakom den skyddan i eiderskården. Hehehe, det gör jag full int, singa, jag har nills knämbot mig. Jag tyckte i denna stund att hon liknade princessen i sagan som alltid vaktades av den grimmad draken och bara hade henne kommit närmare det hade något viktigt att säga henne. Hehehe, här ska inte vara mycket tänka jag. Nå, vad är det om? Maja lyser stegslutligen upp från stubben och närmar sig i eiderskården allt fortfarande lugnt stickande på den grå ulstrumpan knappt kastande en blick på mig. När hon kom hit på tre eller fyra stegs avstånd stannade hon frågande Nå, vad vill han mig då? Kom lite närmare som ska jag säga det NÄÄÄÄÄÄ, akta jag mig för! Då rann mig i minnet Don Juan, svakra arget till Tzerlina och jag sjöngade eller decremerade den tjänsten. Du behöver dig fruktan bära kom följ mig till mitt slott ditt ligger här helt nära dröj där en timma blått Menack, du värvar Maja lysa inget Tzerlina som lätt locka sig av motsatt smäktande melodi Eller och vad jag är en dålig Don Juan, det hon slog sig med händerna i sidan skrattade och fnittrade. Hehehe, I SS så tog och tog han åbekar sig och sjunger hehehe I mellan tid hade hon kommit i hjärteskåden allt närmare dock fortfarande lugnt stickande på strumpan. Jag vill blått säga det i snälla Maja lysa och jag tycker att du är en sötare och har flicka. Jag håller riktigt av det och ville gärna kyssa dig. Hehehe Så han kan vara få nuger som minst pratar sånt strunt. Jag tror inte på det och inte passar sig sånt mellan mig och en tocken här som han är. Visst passar det sig lika väl som att Träggårdsjanne fortjusade Jag vet det säkert, du har själv sagt mig att han får göra det så mycket han vill. Janne ja, men se det liksom skillnad på det Se Janne ingen herre man han som unga herren utan lika egala med mig och så hålla jag av en. Det han är alltid så snäll och finurlig av sig. Vad jag i denna stund avundades Träggårdsjanne som hade det privilegiet att det inte var härre man och därför fick kyssa den vackra Maja Lisa bäst han ville. Jag förbannade då bittert dess krankor som fördomarna upprest mellan samhällets olika klasser. Nu hade hon kommit så nära att det endast jag hade skåret en skylde och så Jag kände hennes friskandrekt så hennes fyllig och fasta barm heva sig. Kände doften av detta immer vibelyches som kom blodet stiga mig åt huvudet så att det sjöde och svallade innan mig av details oannade känslor. Frästelsen kom över mig så att jag i ett ögonblick av berösning kastade mina beggarmar och Maja Lisa's huvud böjde det ner mot mig och kysste hennes svällande läppar mot mina till en eldig kys. Men Maja Lisa hade hastig tryckt sina armarlös och plötsligt kände jag en med brutalt kraftgiven smällande urfil på min kind så att det gnisterade för ögonen. Fy vale sa hon och spottade torkande sig av munnen med flata handen så i det fick han för tysen han stala av mig och ropade hon hånfullt och löpte hastigt sin beg. Jag ville hoppa över stängslet för att springa efter och få fattig henne men i det samman kom den arga tjuren rusande och stöttade sina horn med en sån kraftiga i skården så att den brakade till sig och trodde att den skulle stötta ned och tyckte mig redan att känna hur ur det vassa hornen tittade mig i ryggen. För ödmjukad, förbitterad och försagad flyttade jag från orsaksplatsen. Illusionerna hade ramlat idyllen var försvunna och i Maja Lisa såg jag nu menes att jag är i annat än en ohyfsad bondpiga som jag fattade kärleken's höga idé. Min stolthet kände sig kränkt i tanken att resultatlöst rivalisera med bondpojkar och att se sådana töppar hava en lätt framgång där mina djupare känslor och hån tillbaka visades. Mågann är odelat att få ega hennes huldhet gärna för mig som en iskald dusch verkade denna Maja Lisa's omilderhand givna ört vil och släckte hastigt de vårt känslor och heller på att flama upp i unggling av resten för en tid åtminstone Slut och kapitel 14 Kapitel 15 av från barnavår till silverhår första avdelningen detta är en LibriVox inspelning alla LibriVox inspelningar är allmän egendom för mer information eller för att anmäla det som frivillig besök LibriVox.org Uppläst av Månsbro Roslags Finland från barnavår till silverhår av Anders Ramsey första avdelningen Kapitel 15 på gymnasium 1848 till 1949 Sedan jag var en 1848 på sätt jag redan berättat Schildsfrån Majistekonfusius det blev bestämt att jag skulle till Åbo-gymnasium läste jag hela den sommaren mycket flitigt för att återtagare förlorade men likväl antrade jag färden till Åbo fulla boro det hade jag aldrig än uttagit någon examen och hade det mest överdrivna föreställningar om den svåra press jag skulle underkastas allt avloppt och lyckligt var helt annorlunda i ett enkt med det där jag samlade som kring 30 alumner och uddimenterade från länets olika elementar lärverk jag var ensam privatist och examinerade sin enda flock på en dag i alla de skilda ämnena så att endas några få frågor hunnoställa till var och en därmed var denna som fruktade examen undan gjord utan min gamla vän Karl Wetterhof även han nykommen kände jag i en enda av mina blivande kameraten jag till och med namnen förefällde mig alldeles främmande men den bristen blev snart avhjälpt dagen därpå en lördagsafton skulle vi mangrant samlas till en fraterniseringsfest det var den nykommande som enligt gammal sedd inbjudit det begge över kretsarna, klassarna för formeringen av närmare bekantskap och nedsköljande avtitlarna vilket måste ske med glaset i hand lokalen var en bondgård i ett närre tavastulle i en stor sal stod du på ett bord lerikanskbuteliga med punch och lång rader av glas samt rökverk det vill säga kardusar med jävla vapen och ritpipor du cigarrar vore den tiden en nästan utkänd lyx och cigaretter ännu i uppfunda så enklare vore själva anordningarna där samlades vi alla över 70 stycken som det blottvenkamratfest vore inte lärare inbjudna i början rådde även här ett visst om någon stelhet fästen öppnades med ett tal av någon av världarna det nya gymnasisterna som önskade det äldre välkomna tillaget så bara den broderligt upptagas i sin krets skålen som bottentömdes besvarades med några ord att det hoppades i oss finna goda kamrater hävdande lärverkets traditioner så en skål för åbo gymnasium etc etc Först sedan det officiella delen var understökad löste stämningen salen bollmanade snart i tjockrök till nästan alla blåsadur gritbipor till och med jagstackare som jag aldrig försökt med därpå men nu för första gången gjorde det för att visa mig lika bussig som det andra hur det blott kvällde mig alla ging om i glaset i hand och när delare fingåsyn på någon som det är klingat med så hade det en vanlig frasen vi skolade väl heller längre skälla varandra utan skölja ner titlarna mitt namn är och så vidare varpå det klingades handslaget gavs och broderskapet var ingånget sjutti nya bröder på en enda afton då jag nu tänker på alla dessa glaspunch tyckte jag mig ännu känner hur hjärnan går omkring och kopparslagar i hamnräden om falkman lilla fina borgerström och den alltid susterade puttet skulle sätta hur jag med pipan i mun och glaset i handen på svaga ben gick omkring denna hopp vad det då skulle skrattat åt mig så fick jag en hast massor av nya bröder med nya namn det blev mig omöjligt att komma ihåg dem alla riktigt och då började jag redan lite osäker i huvudet att blanda ihop dem detta var ganska ursäktligt för mitt i denna sport oervade minne men det togs mycket till la upp av vedarbörande jag började gruffa omkring mig och till slut sade en av dem rent ut det mår du veta min nobla bror att här dugar dig att visa sig högfärdig här är det vi alla lika och fast den far min blått är klockare så är det kall för mig och dålig inte att någon snabb hoppar mig på nesan jag försökte att jag alls inte haft någon avsikt att såra och bara min nära bror där ursäckte mig där på följde naturligtvis nya förklaringar och jag yoga bedyrade att jag aktade klockaren lika högt som senatorn vilket slutades med stor omfamning och personing till bekräftelse där på det sista ytterligare ett glasbund stämmas och han sade ja nu kan du tjära bror ända med tiden bli en bra karl jag hörde du ännu något grön av dig men sådant går väl över nära en vid mig började någon tala finska jag stod helt förvånad och lyssnade det var första gången jag hörde detta språk använda ståndspersoner emellan började ik från en svensk traktarlandet hade jag hört finska nändast ytterst sällan mest avskjutspojkar på resor till och från hälsingforse mycket sannolikt kunde jag ta sig upp på hovamankhjälte ytterligare en av dem i en hånfull ton mittä var allt vad jag kunde säga där till sätta ut och la vilken kejkailiga sen med pianlöme sade det skrattande och såg och halvt för smedligt ned på mig omsiderin börjades bricka med pyramidera väldigt gachocka smörgösser belagda med skivaravkötta ost och fler korgar med öl och allmän rusning och knuffning kring bordet fästen hade därmed något sin höjdpunkt man hörde inte ett mer för sorgligt såg inte ett mer för röken och självoravsönderade glas knastrade du i varje steg under fötterna för mig gick allt redan runt ett döcken lade sig för min blick benen vacklade och stretade åt ett håll med det jag själv ville åt ett annat jag vet sannoliken icke genom vilket underverk jag kom hem den aftonen minnes endast att jag vaknade sentföljen efter en middag med en svindlande huvudvärk denna tillställning var för mig i flera hensänden i märkesdag det var första gången jag rökte första gången jag drak punch och det finns katalas av andra än schutspojkor och första gången jag blivit berutsad i början föreföljde mig denna nya kamratkrets alldeles främmande och nästan motbjudande den var i allt decedern språk och intressen och det var också tre huvudstaden riktiga antipoder till oss med vårt i Feberglöd uppdrivna fantasieliv med våra ideella intressen och era färda på dramatikens område men småningom förändrades med uppfattning och jag började uppskatta mina kamrater till den så rätta värde det flesta de borde vedsäljligen komma från enkla hem och borde pregeldöra men det borde allvarliga, flitiga och tänkande ynglingor jag lärde mig särskilt känna och hålla av den främst i dagen bland dem ställer jag den för allt edelt och gott i livet svärmande varmhjärtade, valfrid, alftan seda maister under lång tid studentkårens ordförande dör vid 41 årsålder 1875 vårt gemensamma intresse historien närmade oss till varandra och vi läste det sammans den just då av la martin utgivna gerondisternas historie det låts lört sig då stund om den som överde Carl Johan Edelssel även han bortgången i blomman av sin ålder med henförelse läste vi om och om igen det inspirerade talen i Jacobinerklubben och konventet vilka av oss livligt diskuterades och kommenterades även andra utmärkt arbeten som Thiers som acolys läste jag på hans uppmaning alftan intresserade sig mycket för mig blev min förtroende vän och jag är honom djupt tacksam och jag trodde att vända min håg till allvarligare tankar och lektur från den visserligen frästanden men också för slappande och fantasin uppdrivande ständningar och anläsningen inom kort vej genom honom alldeles förändrad så kunde kamrater inverka på varandra även i ett annat dock ganska olika kotter i del tog jag ofta det utgjorde sig av Carl Wetterhof sedan känns som litteratur dödar den Rottinie Robert Montgomery sedan senator och president och Wilhelm Rosenlev sedan konsul och en stor affärsman i Björneborg det borde alla tre på samma ställe och Wetterhof för bolagets spiritus rektor redan då ställde man på hans framstående på det poetiska och dialektiska begåvning stora förhoppningar vilka tyvärr sig därmera i följd av omständigheternas makt allt för litet realiserades om lördagskvällarna samlades man i en förhörd lokal till ett så kallat konvent där fanns och en i ett par exemplar han skrev en tidning, redigerade av gymnasierna själva, var in gäng och utom en mängd prosa uppsatser även ganska nettopoetiska stycken av Robert Malmström Wetterhof Edelsköld med flera där diskuterades, politiserades röktes och serverades det men en några starkare varor stämningen för övrig trevlig och kamratlik gymnasiet var då en mellanling mellan universitetet och skolan och studierna i det samma friare än i denna kurserna vore nog bestämda men här existerade sig mera läksläsning och förhörer som i skolan så att det till stor del berodde på elevens egen förmåga eller vilja till vilken grad han drog nytta rädd men lyckligtvis rådde det en god anda flit och ambition vid detta lärverk och största delen var strevsam arbetssamma ynglingar som insåg och vikten och behovet av studierna Lyckligt var det i sanning att så var till och med det ensamt berott på lärarnas förmåga hade det verkligen varit klient beställt med det hela Där fanns nog duktiga av oss akta delärare så som den allvarliga lektor Eurén och den av oss alla avhållna Humana Arhenius med flertalet vore dock gamla skolfuxar med inrotade egenheter och svagheter som under decennier förslitits sig till stereotypa originaler utanförmåga att höja sig till ett nyare och friskare rådskådningssätt eller att behandla umgåsmed redan vuxna och tänkande ynglingar Bland mängden av dessa originaler kommer jag nu särskilt ihåg lektorn i latin Härtsberg och under de versättningarna från detta språk till svenska upptågs det stedsevel om man kunde göra alldeles befända ordvändningar i synnerhet så tvetydiga och syniska som möjligt då gubben skrattade av hjärtans lust och kvickheter och vid alla pliktkylliga som måste skratta mig i korus så att salen ge en jödöra lektorn i ryska tala grejen med klockan kallad hade ett märkvärdigt fickor vår ständiga förnöjelse ja hur vi redan otaliga gånger sett det skulle dock åter och åter frågas efter då han efter en mycket entvekan och mycket ett brut för smådes att uppdraga det och fickan och knäppa på en liten fjeder var vid ett dubbelock sprang upp och låter ett par figurer som kom i konstiga ställningar och rörelse en del av lektionen gick sedan att prisa och under detta konstverk komplementerades lyckliga ägare ej min refyr drevste med den nästan blinde lektorn i tyska, Segerkrans som knappt märkte hur vid ett och stora papperstrakare och figurer svevar nästan mitt förhandsnesa eller stund om till och med kunde tala en sådan pies för någon av eleverna vid översättningarna ville aber aldrig bli vann att den abbor grejs, gris och så vidare i samma art men mest skojades det dock med lektorn i matematik alls det ett gammalt förlöst och ytterligt beskedligt original som ej ville göra en fluga för när en kunde det hända att mitt under lektionen är katt för det siama i kakelugnen först undrade varifrån det besynneliga ljudet kom var det detta omsida klarnade började diskussion om hur katt kom dit de att i slut efter många om och men enade som att den troligen ramlat ner genom skorstenen den naturligtvis hade ingen satt den i kakelugnen en återhändade att den grönsiska började flyga och flaksa i klassrummet då var alla måste upp och fånga den lilla fågel som blått flyg mot rutorna och stötte sin nebb mot den så är den hundrade som språkades länge om hur den kunde komma in då vinter och alla fönster var då slutna det sista gavs dock förklaringen tror i här lektorn att den flygit in genom ventilen ja så var det den måste säkert ha kommit in den vägen, någon annan möjlighet gavs icke varför ventilen borde tillslutas så att ett småfåglar mera skulle flyga in och större lektionen roligast var dock uppträdet med pepparkaksmadammen vi hade instruerat en sordare att under lektorns timme infinna sig och bjuda ut sin vara just som vi håller på med equationen A plus B i lika med C inte räddde hon, neg flera gånger och började vill inte herrarna köpa pepparkakor jag har aldrig läst färska och goda sordor var nu så inneligen snälla att köpa den jag är så fattig etcetera lektorn gick dock dörren sen madame ser ju att detta en skola och här köps pepparkakor var nog god att gå bästa herr lektor det är du så goda och rara vad de här maisterna tycker så mycket om dem madame är nu så god och går genast herr lektor, genast men vill inte herr lektor själv köpa av den var god att smaka på en, det kostar ingenting madame är så god och går genast herr lektor, genast men det är sig en av herrarna som är chili med chouk och pek och kanske det nu skulle passa att han betalar mig med detsamma etcetera etcetera madame är nu så god och går genast herr lektor, genast vad tränkte madamen fåts ut genom dörren och lektionstimmen nära slut en gång hade någon limmat fast gubbens galorser i golvet då blev han riktigt ledsen men lugnade som sidor med försäkran att ingen gjort det, utan troligen hade han själv på vägen till gymnasiet trampat på något limmämne så att galorserna nu fastnade till golvet en annan gång, just som han skulle sätta sina fötter i dessa persedlar befunnas det fullt med vatten vem hade väl gjort det? som vanlig allmän förvåning hur det kunnat ske tills någon fann på gottans lösning lekton led helt säkert av starkt fortsätt så att det där har blivit fylda men som måste det ju vara helt säkert att man kunde känna det redan på lukten att det inte kunde vara vatten fy det stank ju riktigt från dem och med detsamma togs jag alla om nej som säger ni fy så det luktar sunt påeri påeri trots denna ständiga drift kunde dock aldrig den beskedliga med lekton för må se att vända sig direkt av Bergenheim med några klagomål mot oss han fördrog alls medlek och detta grov var sämnt och vi lej att trakarserier skulle uppstå för hans skull av vilken verkliga godhet vi tyvärr allt för mycket ett begangen det oss att oaktat läraren och vores åderna studierna dock skötte sådantligt vi tinnar starkt om den goda andan det är och verket grekisk kan vaika ett obligatoriskt ämne varför några bland dem är med jag hade dispens därifrån och utbyttade mot timmar i ritning enorma tomas leglar vad de rit läraren och hans svaghet bestod där i att han, hur ur blotten simple ritmästare forde det av samma aktning som visades en lektor så inträffade en dag hösta minnen 1849 att en av vår klass helstrem från Björneborg som ägde en viss förmåga att teckna karrikturer hade ritat en sådan av leglar då den gick förbi hans plats kastade han en blick på ritningen och kände troligen genast igen sin på ett föga smikrande sätt framställda bild för grymmar gav han i vrede smoden och urfyllat helstrem detta upptog som om Schimpfen träffat hela klassen vi steg och genast upp från våra platser och fordrade att leglar ögonpriviklingen skulle bedja helstrem eller gå ut från rummet då han eg ville göra något dera så ging vi alla istället därifrån lämnade honom ensam på är i klassen underrättelsen härom spräds snart över hela gymnasium och det beslöts att vi alla samma afton skulle samlas för att hålla en ordentlig katserinad för leglar som ett uttryck av hela läroverkets opinion så skedde vi samlades som annorlunda på utsatt tid och ställe som tågade till leglärsbostad där uppstod ett förfärligt ovesend visslande tjut och skrammelav allt möjligt djurbringande i brist på annat instrument hade jag tagit kakarungsdörrarna från mitt rum och skrammelade med dem av alla krafter jag lyckades även åstadkomma en ganska stor effekt som dock blev försvinnande i den stora olåten denna omusikaliska tillställning hade allvarsamre följder än vi förstånda tänkt gymnasiet stängdes för en tid som i legum ecclesiastikom inkallades bestående av åtsilliga prostar inom märkesstiftet till lektorerna och rapporter såldes jeviga som domar där påföljde en undersökning som räckte mer än en vecka och som resulterade i att åtta av oss relegerade som läroverket bland dem var även jag är hur jag sannoligen inte vet mig ha vad i det beskrivna uppträdet varit mer aktiv och tongivande än det andra med denna episod slutade min vistelse i gymnasiet i Åbo slut på kapitel 15 upplästa Månsbro Roslags Finland kapitel 16 av från barnagård till silverhår första avdelningen detta är en LibriVox inspelning alla LibriVox inspelningar är allmän egendom för mera information eller för att använda dig som frivillig besök LibriVox.org upplästa Månsbro Roslags Finland från barnagård till silverhår av Anders Rammse första avdelningen kapitel 16 Onkel Arnell 1849 första terminen av min gymnasietid var enarkoderad hos lektor Helsingius sedan pros till Ojo men detta hemkändes mig så oträvligt att jag under julferierna i far utverkade mig till stånd att få flytta till hans vän den älskliga gubben Onkel Lars Arnell då sekreterade jag finska hushållningshjälskapet och ensam beboende överhållningen av sällskapets hus där det fanns gott utrymme även för mig jag tog det numera varmånga som minnas dina märkregemann Fed och uppfostrade under den Gustave Hanska tidsåldern och dess efterglans hade han med den insuppit dess espri och fina bildning dess utsökt artighet i umgänget hans uppträdandet han var en sannskyldig typ en av de sista för denna lysande tid man kunde ej kalla han vacker snarare motsatsen men dess stora klara ögonen med deras av godhet, snille och humor, strålande blick måste tjusa alla lixom hans långa, vita mittevägessan benade hår som Silkes lent och locket böljade ner på axlarna inga vördnad för den gamle han hade genomgått stora och skiftande öden i livet det nuobetydliga sekreteraren i ett hushållningshälskap hade en gång varit en av de mest framstående männen i sitt land hans mångsidiga bildning och fullständiga herrar väl över franska språket ordrog honom Karly och hans uppmärksamhet så att den snillrikkekoningen omfattade honom en verklig vänskap och slutligen utnämde honom till stadssekreterare jämt i hans okuveliga personförspel hade totalt undägrevt hans ekonomi han har givit sig enligt hans egen ord till mig med en av Sveriges rikaste arvtagarskor och det var i förhoppning om det blivande storare av ett hans ställt sitt yppiga levnadssätt men svärfaden som mig tillhörde dem vilka glede av sig innan det läggade sig, delade i med sig i sina bekymmer vände sig Arnelda åt i sin konungsliga vän som åker sin privatkasse genast betalade hans skulder det tog vakt att var han dock någon tid därefter lika illa dären var det den rikaste värfaden bestämt ni gickar i all hjälp och istället i förbittringen testamenterade sin förmögenhet direkt till barnbarnen nödigades han återvända sitt ekonomin den frågade då naturligtvis hur stort beloppet var vart det Arneld som låg i presentares händer oförsiktigt svarade det vet jag ikers själv i deras majestät hur vill ni då att jag ska kunna hjälpa er då ni själv icke ens känner var ni är skyldig så var det konungen som åker därför nekar det att vidare träda emellan däremiddag hade han även förverkat denne hjälp och det återstod honom förföljda som han varade sina kreditorer att lämna sin käraplats och någon tid därefter riket som tryma över till Finland 1885 familjen kvarstannade i Sverige han slog sig då ner i Åboos en syster för sårskånd pippingsköld och ägnade sin tid åt litterära sysselsättningar han är värst att det är Milton det förlorade på Arneldiset Thomas Morse, Lalla Rook Åholtörskotts Sjöfröken, alla på vers är vem som tillbror så största delen av dennes romaner genom vilket arbete han förskaffade sig i livets tarvligaste nöjdtoft det tog det i var och många av det på samhällets höjda stående som efter detta fallit ner därifrån uppe heller genom sådan verksamhet något senare över tog han en mindre bokhandel och blev redaktör för Åbo-tidningar när min far blev ordförande för finska hushållningställskap lyckades han ställa det så att vänner Arneld blev det sekreterare platsen var visst heller ingen ringa för en sådan man men gav honom dock en anständig utkomst det vann ut i detta hem jag hade lyckan komma och ofärgetlig blev för mig den han var som min far jag mer som en försynt för mig och sökte på allt sätt verka förredlande på mitt unga sinne jag minnes så väl ännu hans ord när det en gång blev fråga om Arve tänk aldrig min unge vän han kallade mig alldeles så på Arve du sådant med förblått olycka och kom nog ihåg att man ej kommer till ett Arve för att man först hoppat över en grav en annan gång men där fondt mig att mina affärer vore något intresslade min unga vän försök undvika skulder om möjligt min första var en tolvskillning när växte sedan till hundratusental och jag blev dem aldrig kvitt väl lyssnade jag begärligt till dessa många andra goda råd men det glömdes du var i ungendomsyrans snart och följdes än mindre gubben spelade hjärna kort och hade det flesta avtnar sitt lilla parti en gång hände likväl att han stannade hemma och därför sakade jag hjärna vilken bjudning eller tillställning som helst för nu har jag gett att få tillbringa aftonen med den gamle till det blev då som högstidsdund där för mig så den här kvällan brukade han komma in i mitt rum med en bok i handen någon av hans favoritförfattare Leopold, Thorild eller Milton slog sig då ned i en stol och bad mig där ur lesen och högt något stycke för honom skadade min ungen vän att han lesar så illa det låter så hackigt stackat om ett tonfall på orättet ord så det ofta blir svårt att förstå meningen ledsamt att ni är i skolorna lära er lesa ordentligt tag hit boken så ska jag istället göra det han leste väl men blev snart trött och ladde därför den omkort åter boken ifrån sig nu kom denna med så efterlänktade stunden men istället började han tala om hur han kunde berätta och hur han kunde det jag har aldrig hört någon som med denna svåra konst över träffat honom kanske dock med undantag av vänner falkman men med den skillnaden att då denne framställde sina berättelser i stora dramatiska livfulla drag så gjorde han elde i fina pikanta skillringar ofta fulla av humor och satir och åtföljda små instruktiva anekdoter han tändde och hela den förnemma världen i Sverige vid början av förra århundradet kallade Johans tid och gav av den bilder skiftande som i ett kaleidoskop det skulle ha varit fullt volymer om det blivit upptäcknade men tyvärst vevade numera blått som bleka irlås för minnen kort för den jag kom till Arnell hade han resten till Helsingfors för att jämt till andra tjänstemen presentera sig för den kort förut utnämnde adjudanten hos generalgüven över Finland, general Rokassowski vid detta tillfälle fylldes den stora salen av tjänstemen av alla klasser som sanatorer och generaler ända till det legaste ordnade efter rang och värdighet Arnell kom där genom att intraga det allra sista rummet men presentationen räckte generalen handlat med första leden och ytterade några nåriga ord till en av dem sedan följde det lägre graderna vilka fingon nöja sig med endast en hälsning och några ord och slutligen det legsta som blått fingon en hastig nickning när då till sist Arnell trädde fram märkligt på huvudet och letade någon gå men knappt hade han lämnat rummet innan Rokassowski frågade hur det kom sig att en så gammal man innehade en så obetydlig plats om han på något sätt förbrutit sig eftersom han ägvunnit någon befordran eller annan utmärkelse då han upplystades att Arnell visarligen nu endast var sekreterare i ett hushållningställskap men fordon var ett övrigt landshöjding stadssekreterare och en stor konungsvän sen det han genast en av sin sköntar ned att ha möjligt ännu i Västerbygden och Pinarnell och inbjuder denna till den gala middag som har följande dagar för sinaten generalitetet och statens högsta tjänstemän och vid denna middag ska Rokassowski ha avvisat sig särskilt artig och vänlig mot Arnell denna lilla Arneckdott som målar en episode ur Arnells liv visar på samma gång den godjärten hit och delas inne som rådde hos den ryska generalen det var då redan vid den tid jag bodde hos honom och hans kraftare i avtagande sjukligheten tilltog sedan allt mera bloggårdena blev starkare och avtyning gick allt hastigare tills den perfionde döden kom 856 då några av hans vänner bland dem bokhandla Givälilja av vilken jag hört berättelsen av lekaren underrättats att slutet var förestående infundade sig vid dödsbedden till ett sista avked Arnell lågda orolig med slutna ögon liksom i dvala och det trodde jag att Leemann redan infundit sig då slår han plötsligt upp det skelfulla ögonen som lysa likt det sista fläntande skenet i en slåknande lampa och han hörde sakta men med tydligt för en imbar röst sig slutet nalkas jag är trött vill hon ha flärden ha min vandrig stav för nytt mätt jag lämnar världen en stund därefter kymdes hans blick så hördes en suk en rossling och livet hade flyktat dessa vore det sista ord han uttalade det använde sedan som grundtext för den är väl honom hållna lik breddika vännerna resde över hans stått är minne sten slut på kapitel 16 uppläst av Månsbro Roslags