 Ribarstvo meni je zapravedno velika ljubav, jer mislim da se to i teško može raditi bez te ljubavi prema moru. Šim nismo blizu mora kao da je neko nas, ne znam, uzeo nam nešto. Ko moj muži više kapetan, on je više onaj što sjedi na Timunu. Ja nisam čovik statičan i nisam onaj koji voli sjedi tvozit brod. Dakle, moja je krma, ono što je tu sadešava što je naj napetije, rislaganje ribe, svortiranje ribe, to je ono naša. One što ja znam u našej užoj zajednici sam ja jedina. Verlo malo nas je, jer tu još uvek postoje ti neki tabuji, da to nije ženski posao, što nije istina. Što absolutno nije istina. Po mojem mislim, u žene nisu opće integrirane u riberski sektor. Verlo malo možda u nekim onim preradama tu ih ima. Ako smatra motoriju dio riberskog sektora, što je, na samo moru vrlo malo. Moja poruka je bi bila da se uključe više, da je ovu preljep posao, posao koji nije uzatvorenom, koji daje puno sunca, puno mora, jedno zdravo okruženje.