 Mikroberne har beboet jordkloden i milliardere år. De fleste er fredelige, men der er nogle, som gør syge og som breder sig fra menneske til menneske. De har medvirket til, at herre, hovedsteder og jeg hele samfund er gået til grundet. Vi ved meget lidt om, hvilke epidemier som plade de første mennesker i Europa. Men vi ved, at det var med de første landbrugssamfund for cirka 6.000 år siden, at de smidt somme sygdomme for alvor kom til at præge menneskets hverdag. For mange af de epidemiske sygdomme kommer nemlig fra husdyrene. På Steno-Museet i Aarhus forsøger museumnsinspektøren, hvor den arning kan skydeskåre, at holde overblik over epidemiernes historie. Det sker blandt andet gennem indsamling og opbevaring af genstande, som kan fortælle historien for eftertiden og coronaepidemin, ja den fylder allerede godt op på hans kontor. Fra nedelukningen i marts historie er en håndsprit her fra statsministeren med det fredagsens kontor. Der er jo også 50 tegninger af børn og unge, som har set hjem fra skolerne. Og så har vi den her gulige behålder, der har vi fra 3. jule dag, ampul og kanyle, fra Else, 55 år i Else, som den første plejhjemsebror, blev vaccineret i Aarhus. Som i dag under coronaepidemin har det danske samfunds indretning og sammenhængskraft historisk har stor betydning for epidemipekæmpelsen. En epidemie er aldrig alene en opgave for sundhedsvæsene. Pestepidemin den sorte død, midt i 1310, blev en kæmpe katastrofe, fordi såværel samfundet som datens vinskersfolk kunne se maktesløse til. Forklaringerne på den omtragribende død var ganske enkelt forkerte. Der var mange budde på hvorfor pesten havde ramt den europæiske befolkning. Kirken tolkede det som Gudstraf, og paven gav synsforledelse til dem, der levede et bedre moralsk liv. Der var også nogen, der troede, at det var hjørerne, der havde forgiftet drikkevandet. Og den ganske medicinske forklaring handlede om, at det var giftige dunster i luften, der bredt sig og skabte epidemien, hvilket man kan se i denne her rekonstruerede pæstrakt, italienske pæstrakt for 1600-tallet. Hvor masken har et neb, som man fyldte med stærk duftende urter, og i håndene havde lægen også et røvelseskar. Og det var også mindre, at man tykede på stærk duftende urter, som man på den måde forhindrede, at de farlige pæstdunster kom ind i gruppen. I 1700-tallet var kopperne den mest frygtede epidemiske sygedom i Danmark. Kopperne er en siddeles farlige sygedom med en dølighed på op mod 30%. Men samfundet lærer dig at takte sygedom meget bedre end med pæsten. Udvildning af den første vaksine mod kopper i 1801 var et lys i mørket, fordi i den periode kunne man stort set indtil gøre mod epidemierne. Men det kunne man altså med sådan en vaksinationslang set her, hvor man risedte en sprek i huden og putte kog kopmaterie ind, og pludselig kunne forbygge mod en lysfarlige sygedom. Og efter 10 år havde man 0 koppetilfælde i København. Igen kunne læren ikke alene presse dig og skole jer hjælp med, til at få vaccineret befolkningen. Og det gik sådan set meget godt. Men alligevel var der en vaksineskepsisk, ikke mindst blandt bønderne. Så i 1810 var kongen nødt til at blande sig og indføre en vaccinationsattest, som man skulle vise, hvis man skulle begynde i skolen, hvis man var dreng, eller hvis man skulle giftes. Og det var en form for indirekte tvang, som man indførte, og som til gengæld gave rigtig gode mening, fordi efter hånden forsvandt kopperne fuldstændig fra Danmark. 200 år efter koppevaksinationens indførelse i Danmark, fik vi den første folkelig modstand mod en vaksine i Danmark. Og det vi ser her, det er en livmåder med livmåderhalskraft. Og det, man fandt ud af i slutningen af 1900-tallet, det er, at en virus, en smidt som virus, forsager livmåderhalskraften. Og den fandt man ud af at vaksinere mod HPV-vaccinen. Så det var alle sådan set lavet for. Og sundhedsmyndighederne. Vi er indtil, at programmet, de vaccinerede piger, blev vist på TV2 i 2015, hvor efter en enorm modstand mod vaksinen brød ud. Fordi er man kagede en række alvorlige tilstand sammen med vaksinen. HPV-modstanden er et eksempel på, at i et moderne samfund, hvor ting bliver sat til debat, der bliver videnskaben også sat til debat, selvom det er noget, man betragter som videnskabelig bevist. I december, doktoren i Mumbai, India, udtaler, at en gruppe af patienter, med det, de hedder, totalt drugt resistent tuberculosis. Tuberculosis er den dag i dag en af de mest dødelige sygdomme i verden. Op mod to millioner mennesker dør hvert år, som følger infektionen med bakterien, mycobacterium tuberculosis. Omkring år 1900 døde hver syvende voksen af tuberculosis i Danmark. Den smidt som bakterier, der angreber lungerne, var en folkesygdomme i første halvdel af det 20. århundrede. Og her i magasinet under Stenumers sæde, finder vi et par tuberkuløse lunger. Opdagen af bakterierne i 1840'erne var jo et historisk gennembrud i kampen mod epidemierne. Og en af de første epidemiske sygdommene, som man forklarede var jo tuberculosisen, hvor tuberkuløse bakterierne jo i høj grad bussætter sig i lungerne. Og det er også det, vi kan se her med denne her ene lunge fra en tuberkuløsepatient, hvor der er sådan nogle osteligende danser, hvor bakterierne boede, og også de karakteristiske hulrum, hvor der kunne danser blod og som gav det der spøtten af blod, som også man kender fra film og operare. Trunkdak! Not a not a thing. I'm right as the male. Kampen mod tuberkuløse blev nok til den største begivenhed i det danske sundhedsfæsen i første halvdelen 1900-tallet. Der bedandede en nationalforening til bekæmpelse af tuberkuløse, og man satte ind med opløsning og blandt andet til kampen mod spytteriet med skilde, og landet også med anbefalinger til, at tuberkuløsepatienter gik med sådan en lommelærkeligne behåller i inderlommen, hvor de gennem deres spøt, man samlede også penge ind blandt andet ved at sælge høstblomster, som man kunne forbygge tuberkulose sanatorier, så man også kunne hjælpe den fattig del af befolkningen til at flytte til bedre boliger. Tuberkulose sagen kom jo til at fylde noget i folks bevidsthed, og den personlige hyggerejne blev helt sikkert bedre, og man kom spøtteriet til livs. Men samtidig var selvfølgelig snakken om de usynlige bakterier jo også noget, der gav næring til smittefrygt og smitteangst. Man fortæller, at når folk de cykler forbi tuberkulose sanatorier i SBR, så hold de sådan lomtetlede for næsen og modten, fordi de var bange for at blive smittet, og der var der også eksempel på, at smittet føles gamm, og også føles af udstøt, måske fordi at man ikke fik forlænget sin ansættelse som pige i huset, fordi man havde været på tuberkulose sanatorium. Det her er så en sprøjte til behandling af strubbehuste, også kaldet difteri. Difteri er en alvorlig halsbetændelse, der især ramte børn. Danmark var et af de første lande, der producerede serum mod difteri. Produktionen krævede en institution, som vi fik i statens seruminstitut, hvor man sprøjte difteribakterier ind i heste, som så producerede antiseremet, som seruminstituttet fordelte til lærer og hospitaler i hele landet. Seruminstitutet udviklede sig til en hederkronede dansk institution, og også en mikrobiologisk højborg i Europa. Befolkningen bakket op om de vacciner, den begyndte at producere mod difteri i 20'erne og polen i 50'erne. Og da den lanserede børnevaccinationsprogrammet i midten af 50'erne bakket befolkningen også op om det. Seruminstitutet blev samtidig jo stedet, hvor man undersøgte kroppens visker for bakterier, så de her kuverter brugte lærer og hospitaler til at sende prøver fra hele landet til Seruminstitutet i København. I 1918 kom en ny influenzaepidemi til Europa. Den blev kendt som den spanske syge, fordi den til den begyndelse blev rapporteret af nyhedsmedier i Spanien. I oktober 1918 var der over 2.000 nye influenza-tilfælde om dagen i Danmark. Hospitalerne var overbelastet. Sonnesstyrelsen annoncerede 12 almene råde, som stod med rød skrift på plakater i hele landet. Det ligner noget, vi kender fra i dag. Myndighederne lukkede skoler, biografer og dansesteder i flere store byer. 100 år senere fik erfaringerne med den spanske syge betydning for myndighedernes håndtering af corona-krisen. Det kan kun lykkes, hvis alle gør det. Og alles adfærd bliver helt afgørende. Og derfor må alle nu være klar over situationens alvor. 1950'erne i Danmark var præget af en tro på, at fremtiden ville blive bedre end fortiden. Lidenskaben og den økonomiske fremgang ville løse problemerne med endemange. Men optimismen forhængede ikke en polioepidemi i et ramme landet i begyndelsen af 1950'erne. Polioen virus, der kan føre til lammelser, er onendrettsmuskulaturen. Men med respiratorer som denne kunne man redde liv. Polioepidemi inspirerede insøgørerne i den danske TV Radio-producent B.O. til at lave en af de første respiratorer i verden i starten af 1950'erne, som altså kunne hjælpe med at trække været til dem, der havde fået lammet onendrette. Det blev ikke en stor succes, der blev produceret 200 stykker, men det var den svenske engstrøm respirator, der vandt det nordiske kapløb dengang. Den store polioepidemi i Danmark i 1952 var det bedste lærernehade, en såkald kyræs respirator. Og der spændte man altså et skjold for patientens brøst her til et spedebarn, her til en større person. Og så forsøgte man altså med et overtryk og lyfte brøstkassen. Men det hjælpe dårlig, og de fleste patienter døde med lammelser i onendrette. Polioepidemin i København i 1952 er blevet berømt, fordi af, da lærerne stod med i håblidsheden, og de mange børn døde, fik Bjørn Ibsen en læge den idé, at man skulle skære hull i luffrøret, stikke en plastikslange ned, og så med en gummibalong som denne her begyndte at trække været for et døende barn. Og det var en succes, og i løbet af få uger sad der hundredvis af tandlæge og lægestudierne og trække været for de mange børn, som havde fået lammet deres onendret. I begyndelsen af 1940'erne viste der sig en ny, mystisk og dødelig virus. Den ramte især homoseksuelle mænd, og nogen kaldte den nedlagende for bøsepesten. I Danmark var politiker og læger meget vare, som med ægger vil diskriminere en seksuelle minoritet, som talte 100.000 mennesker i Danmark. Og i stedet valgte man så en historisk massiv oplugtskampagne til homoseksuelle mænd, men også hele befolkningen om at beskytte sig, ikke mindst med kondom, som man også kan se i nogle af de her kampagneplakater, hvor der var stor opfindsomhed. Der var også t-shirts og julemand i Aarhus uddelte kondomer til voksne i slutningen af 1940'erne. Der var tv-klipp og undervisningsfilm og alle mulige tiltag for at prøve at begrænse smitten. Det her Memory House fra Zimbabwe er et, man kan sige, meget hårdt vidnespyrt om, hvordan AIDS omkring 2000 ramte Afrika med stormstyrket. I Zimbabwe var over 20% HIV-positiv, og der var 1 million forældreløsebørn, fordi Bække var døde af AIDS. Derfor udviklede sig en speciel dødkultur, fordi forhældrene døde så hurtigt. Man lavede Memory Books, hvor man skrev til børnene, hvem de var i familie med og hvem der skulle afve hvad, og lavede også de her Memory Houses, som man kunne forklare børnene, hvordan man holdt hus. Maria, som var syg af AIDS, har tegnet sig selv og datteren ved siden af, for det her Memory House, som vi fik hjem til Danmark, vil hjælpe at røde kors. Epidemien har toppet i Afrika med der større stadig 100.000 om året i Afrika. Det bringer os tilbage til Museumsinspektørens kontor, og de mange genstande der skal være med til at fortælle efter tiden om coronaepidemien. Som vi har taget om, så lykkes en epidemiebekæmpelse jo ikke uden at befolkning er med. Det er jo noget, som har været diskuteret af løbende, men som også har givet sig udtryk i en corona-trættighed, kunne man sige i de sidste måneder, hvor der bl.a. var demonstrationer og det her skældt nej til tvangsfraksiner herfra. Og man kan sige, at samfundet har været inde og det tegles dyre. Øk ved juletid fik vi denne her opfordring i aviserne, og løbende har der jo været andre opfordringer om, og hvad det hedder, at vi skal passe på en anden, så det er jo ikke skortet med henvisninger fra myndighederne. Og alligevel kan man sige, størst en, at danskeren har bakket op om det, og det ser vi blandt andet med denne her starkt tagekort til Søren Brugstrøm, som allerede under nedlukningen i Mars fik blomster fra taknemmelige borger, som synes, at han gjorde en god indsat for Danmark. Morten Arne Kaskydskård er ved at lægge sidste hånd på boen Epidemia til Søren 100. Danmarks Historie. Hvilke genstande tror han selv blive de vigtigste, når vi om 100 år skal fortælle om coronaepidemin? Man vil må nok hæfte sig ved det samfundsent, der var. Men hvis vi skal se på det nye, fordi samfundsentet, det har været der tidligere. Det var der også under Kolraen 1853 og under Spanske sygen 1918. Men hvis vi kan se på noget af det nye, så er det jo for eksempel testene her, nogle af de første test fra Kina. Altså den der masse testning, der har været foretaget og kombineret med den digitale overvågning, så har vi jo kunne følge epidemien på en måde, som man aldrig nogensinde har kunne gøre det i verdenshistorie. Den anden ting, som man kunne hæft sig ved, er jo selvfølgelig vaksinerne, altså den hurtigere udvikling af vaksiner på under et år. Det var også banebrydnet. Og så igen som før med de her folkeoplysne kampanjer, altså det tegelsstyring, den nedlukning af samfundet, den har man eller den halve jordklåde, det er jo også noget som heller ikke at sige før i verdenshistorie.