 Ja sam Antonija iz Prava Nagrad i u Prava Nagrad se bavimo problemom stambeneh politika na nekom nekim njihovom cijecu sa prosternim razvojem u nastajanju da utičemo na bolje i pravednije stambene politike koje bio mogućile veću razljenu priuštivosti stambenoho prostora u Zagrebu, aj, u Pravackoj. Mogućeno strišavanje stambenoho pitanja se je više, više ograničeno. Pogotovo, za pojedine dobne skupirne poput mladih, takli generacije koje nisu nužno imale direktnu mogućnu strišavanje stambenoho pitanja, a naše stambene politike se zapravo usmiravaju na subvencioniranje stambeneh kredita kao nekako najdađi doseg i smjer zapravo u kojem država usmišljava taj nekravom putu rjusavanje stambenoho pitanja zanimarajući društvene stupine koje nemaju pristup stambeneh kredita, znači da je naše tržete rada visoko prekstina. S jedne strane to, dakle ljude jednostavno nekvalificira za dobivanje stambeneh kredita, a druga strane te nemojčavanje nekako, čaknih niti niti nekako stabilnost, niti dakle ušustavu tržišnog najeva. Kao i ustatko jerope, u zadnjih 10-ak godina je platfrome zakratkročni najom, su imale veliki utice i na staminu tržete i priuštevo stanovanja u Zagrebu, kako u Zagrebu tako je grada vima na Obali, da ima na obali gdje je turizam, gdje je turizam zapravo najintensivnije prisutem. I u jako velikoj mieri su jednostavno izbacile veliki broj stambinih jedinica strižda dugoročnog najma u hradkaročne najam što je dovolj do toga da cjene dugoročnog najma rastu jer broj raspoloži bak stanuva manji. Nije privuštevo, nije uskradu sa primjenjima na prosašnim primjenjem u Zagrebu. Predhodna gracka uprava je taj, te problem još potencirala. Nije regulirala, nije regulirala taj najem, nijakviru on s nepto svojih mechanizama u kojima to mogla pokut određivanja visine paušale naknade za iznemljivaći u pradkoj učinu najmenogodišnji razini. Oklju, bratskoj skupština je u hradkarnom sazebu dođela minimalni visinu naknade u tjestupunogodišnji pokrevetu, dok isto vremeno da mi porazna politika takva, da stanodavci u dugoročnu najma na mjesešni razini moraju izdvajati djestupost svoje takva iznisa najma za troškom poraza. Dakle, oni su u više džukološi opozici od iznemljivaća pradkoj učinu najem i dakle nije postila, ali nije postila svijet da bi se to mogu regulirati naj taj način. Ja sam i ovom mačitec u Spravom Gradu. Pradišenje za postanarskog situaciju mogu biti mnoga, ali za početak ono što je bitno je da ljudi na neki način splate i ljudi i ovo društe, da postanarski status nije neki status koji pripada nizim svojima društva ili neki svojima društva koje ne zaslužuju da imaju sva ostala krava. Znači, ono kako mi danas prometamo postanarske ogje, a to je če slučaju ono i južni, nisušni zemljoma Evroka, je da je to neki znak, možda, siromaštva, mladosti, nesposobnosti i tako dalje. Znači, mi prometamo stanovanje kroz to, koliko možemo kupiti stana. Ako izuzmem iz toga tu računicu, koji ćemo prometati postanovanje kao sigudno mjesto u kojem živimo, onda je to jedan početnih kora, kako da i drugaček svatimo i zakonu da mi je okvir, ali občaj bilo, kako politike i mjere koje nam mogu u tomu pomoć. Nešto što je veoma bitno je da se regulira situacija, da nemogu prostojati ono što se negledskom zove no fault evictions, odnosno, deložacije bez razloga, deložacije iz hirova i slične, znači, to je greba bitno nijakva način normirana i mora postojati način, na koji se postojneri mogu praniti, a da to nije samo fizička obrana od deložacija i od nasvrtaja, kojima su nožali sve česke žive. Pa, javno, stanovanje, ono, koliko, uvike, pitanje stanovanji prava je u neka kapitalistiškim gradojima u kojemu živimu, u konacivici, je pitanje balansa. I pitanje balansa između toga koliko je stanova na fržištu, a koliko stanova je van fržišta, odnosno, u nekim, kao javno stanovanje ili kao nekakvim stanovanje. I sad gradovi, najčešće, za pravurbanje sredine, su fokus takvih rasprava i razmatranja, zato ne možemo promatiti, recimo, prvacu kao cijelu, kada ima cijelinika da se ovo radi, nego trebamo se skoncentrirati na urbani sredina. I urbani sredinama da bi postihli neki balans, trebamo imati umoviši postatak, ja bi stavljeni hjedinicu ili nekakvim stavljeni hjedinicu, odnosno, oni stavljeni hjedinicu koji nisu, odtržišta koji imaju manji cijen, od onoga što tržišta praži. Odnosno, oni stavljeni hjedinicu, koji nemoj va petica profite od postari, je taj konstantni porast cijena koji nije reguliran, ali nije manji alternativ, koji mi sami možemo to ili regulirati. Znači, mi nemožemo, recimo, mladi ljudi u Hrvatskoj, odnosno, u Zagrebu, nemojuboš puno opcija, osim da iznanju stanove ili da se zadužuju za kredite, znači, u koliku su u potrminarstvu, gotovu nikola malofodena pamice da se prijavi za jadni stanovi Zagrebima, svega oko 2-2,5% staminnih hjedinica u lukivnih staminnih fondu koji su i javnih, neprupitnih staminnih hjedinica, ovdje smo takih neprupitnišema, čak i nema. Znači, imamo konstantni porast cijena najma i ta cijena, na godišne razini, rasla oko danes posto, što je iznimno visoki rast uspraviti sa australim europejskim metropolama, zato trebamo u tog smistu po isti učiviti, ali ne samo to znači cijene najma, ne samo da razljustu, nego razljustu nekoliko puta brže, nego što razljustu dobroci. Tako da je istanovat i nači stan danes i nači stan preve 5 godina u potrminarstvu i velika razljuta. Ona cijena preve 5 godina možda vam mogučova da normalno živite, a u istim takom stanu danes on može pošleti toliko da vas baca u riziku ciromaštva. Riziku ciromaštva bi značio da plaćete više od 40% svojih primene kućanstva da dajete nastan minut roško. A da ne pričemo o diskriminaciji koje se vešava prema manjiskim skupinama, dalje etničkim reseksualnim i potpune neregulaciji tog kole, koja je istim tako u razi u neku računicu toga koliko je teško u zadru. Znači danes se uopće ako postoje zaklanske odriby, se uopće u zaklansu zbijenog diskriminacije na računa kao nešto što bi trebalo ući među svoj njugolo izmeđenog primence i nedavaca i najnormalnija je situacija u koja vas neko mluže sbog vaše seksualne orientacije ili etničke priplikovnosti neprimuživstva. Ja smatrem da bez toga da se drastično poveća javni stavljenim fond, neće se puno toga deseti, ali to bi trebali biti dugorošni, desetogodišnji, petnistogodišnji plan u nekih političkih zamaki i ekonomijski zamak koji bi to preuizvel. Ne vidim sada da će se to deseti, ali jedna z stvari koja relativno vrezo može poboljšati kvalitetu života je ono što nazivamo kontrolarente, a to bi bilo upravo ovazniče regulacija situacije na tržištu najma. I koji god gradi, koja god oblasti to napravila u Evropiji i Americi u momentu kada to napravi, gotova automatiske se na nekih način osjeća socijalne boljite u tom smislu i to su brze njere koje mogu pomoći u nekih način ovaj dosad 70 situaciju koji žel posaviti.