 Jeg skal fortælle jer noget om fjersernes frædsbevægelser i Europa. Jeg skal fortælle jer noget om, hvordan de udviklede sig. Jeg skal fortælle noget om, hvad de indeholdde. Hvad det var for krav de stillede, hvordan de udtrykte sig. Jeg skal fortælle noget om, hvordan de startede og hvordan de forsvandt. Når jeg nu siger, at det er 19 fjersernes frædsbevægelser, så må jeg samtidig sige, at jeg nødt til at begynde ned i 90'erne, nemlig i 1977. Det var med den amerikanske president, demikraters beslutning om at indføre neutronbumpten og sætte den såkaldne neutronbumpe i produktionen i juni 1977, at de europæiske frædsbevægelser rigtig fik vind i sejlerne. Der gik faktisk kun ganske få måneder efter denne beslutning, så var der over hele Europa mig et store frædsbevægelser. Der var næsten ikke et land i hvert fald i West-Europa, som havde sine egen eller flere frædsbevægelser, der kæmpede imod beslutningen. Der var samtidig oversøgiske bevægelser, i sætten amerikansk og kanatiske var meget store, men der var også bevægelser andre steder på kloden. Efter det det preludium kan vi kalde det, så sker der det, at de emikrater allerede i 1948 som forort faktisk afblæser neutronbumpet beslutningen igen, og frædsbevægelserne kommer derfra ind i sådan en lidt mere smul vand, og så går det løs i slutningen af 80'erne. Men før vi når så langt, så er jeg også nødt til at sige, at de har noget at bygge på. Når de kan opstå i en håndevægning, så er det fordi de bygger videre på en lang europæisk arv, en tradition, som stammer helt tilbage fra 1950'erne, og de tidligste træssere, nemlig i en situation, hvor der også var atomoprustning og spæning, altså koldt krig, og hvor på samme måde frædsbevægelser opstod. Og det er vigtigt for at forstå det, der sker her i 80'erne og i 80'erne, fordi en række af de meget typiske ting for frædsbevægelserne er faktisk danne allerede i de her to år, 10'er tidligere. Altså det er meget bekendte anti-atom, hvor man mærker, stammer jo faktisk fra 1958. Frædstuden, som vi jo så i utalige afskygninger i Gibbs og i PAP og på tegning og så videre, ja, den er helt tilbage fra 1949, og med alle de forbindelse med de allerførste anti-atomoprustningbevægelser, er to marsjerne, der blev marsjert her, det er alle vejene, der blev marsjert i bydelen, der blev marsjert i byer, der blev marsjert i lande og der blev marsjert henover landegrænserne. Ja, det stammer også tilbage fra 60'erne frædsbevægelser. Organisationerne som deltog var allerede for mangelsk vedkommende eksisterende dengang, og de personelle netværker, altså de menneske-netværke, som var på plads i 80'erne, ja, de var for mangelsk vedkommende den 15-20 år tidligere. Så det er altså en lidt vigtig ting, at vi starter med lige at sige, at der var en begyndelse, og den var vigtig. Men vi kan sige, at efter Neutron-bumpebeslutningen og de store bevægelser, der udfordlet sig her, jeg vil sige lidt mere om dem om lidt, ja, så kommer de store skred i den kolde krig, altså retter sagt, i afspændingsperioden i den kolde krig frem mod en genopblusning af den kolde krig. Og de sker med udgangspunkt i den situation, at man fra NATO-sider, fra amerikansk side, er ude til fræsse med nedrustningsforhandlingerne og nedrustningsklimat, mener, at man fra sovjettisk side opruster i et højere temper, end man selv gør. Og hvad er modsvar, jo, det er at i værk sætte nye råsningsprogrammer. Og frem til slutningen af 1979 siger, at der planlægger man opstilling af to raketter i Europa, raketter af principielt nye type nemlig, såkaldte krydsomisiler og meget stærke misiler. Udstyret med meget stærke springhudder, der på meget kort tid fra Europa ville kunne rame Sovjettinionen. Ud af disse planer kommer det, som vi kommer til at lære at kende, som dobbelt beslutningen. Nemlig en beslutning om at sætte de her raketter op ved udgangen af 1983, med mindre man får en forhandling i gang med Sovjettinionen om tilbagetrækning af sovjettiske misiler inden. Og det er det, der for alvor sætter frædsbevægelserne i gang. Så er der en række handlinger eller en række begivenheder her efter, der hele tiden forstærker spændingen, og det er med at forstærke det klima, som frædsbevægelserne udvikler sig i. Det er den sovjettiske invasion i Afghanistan, allerede ved årskiftet 1989. Fires, der får spændingen i været, er den amerikanske Ronald Reagan, der træder til, som president i 1981, og jo har, som er klær af den mål, og skru bisen på, og for Sovjettinionen starte en større oprustning, ophæve de nedrustningsforhandlinger, der er i gang, hvis han ikke finder dem til fristillende fra et amerikansk synspunkt. Vi får de store strækkeuroligheder i Polen, som jo destabiliserer ikke bare Polen, men faktisk hele Østbloggen, og frædsbevægelserne udvikler sig i takt her med, og sådan set som respons på alle de her ting, frem til udgangen af 1983, hvor dollbeslutningen så bliver i værksat i hvert fald, starter man med at opstille disse nye atomisiler i Holland, Belgien, Italien og andre europæiske lande. Her efter fader bevægelsen en lille smule ud, der er dog især enormt meget, meget stor aktivitet også i Firserne, fordi man for frædsbevægelses side genoptager gamle idéer igen tilbage fra studienen 50'erne om atomvåbenfri i zoner, altså en idé om, at man på det symboliske plan i hvert fald vil holde dele af hverden fri for atomvåben med sådan nogle traktatfeste zoner, og der kommer også andre kræver til at gøre, at frædsbevægelsen træs alt liv og videre, men den, lad os sige efter 1984 i hvert fald, så er der altså tale om en bevægelser, som må begynde at søge andre mål for deres interesse. Det slutter indegyldigt ved slutningen af 1987, nemlig med den overraskende frædsavtale eller nedrustningsavtale mellem Reagan og den nye, sovjetiske leder Gruber Tjof, fra det øjeblik, der døde frædsbevægelserne, om ikke fra det ene øjeblik til det andet, så i hvert fald meget hurtigt. De har simpelthen ikke det samme drive længere efter, at verden er kommet ind i sådan en fase, hvor de to store magter stadsleder igener på talefod, hvor det ser ud, som om man får reduceret atomvåben nationalerne væsentligt. Og her efter, så er vi ind i andre forløb, som jeg ikke skal beskæftige mig med. Men der er altså tale om et tiår med meget stærke folkelige bevægelser, som vi også kommer til at spille ind på nationalpolitik og på verdenspolitiken. Vi skal prøve at se på nogle bedre i første omgang fra neutronbumme-kampanjen, fordi der er faktisk så meget her, der er typisk for hele tiårets forløb. Vi kan starte med denne hollandske plakat. Det er en plakat, der samtidig er en reklame for en stor hollands frædsbevægelse, der hed Stop the Neutronen Bomb. Jeg er ikke hollands ekspert, men jeg går ud fra, at det betyder Stop the Neutron Bummen. Tænkene er udgivet nemlig i meget høj grad for holland. Der var denne bevægelse, som har en lille krylde, jeg vil vente tilbage til et senere. Der blev stift i 1997, og en anden bevægelse, nemlig det hollandske interkirkelige råd, hed det en christlig organisation, som i løbet af efterår 1997, indsamlet 1 million underskrifter imod neutronbumpebeslutningen, alene i Holland. Og så arrangerede de altså et international møde, der lå i marts 1998. De kunne jo ikke vide, at Carter faktisk allerede var parat til at stoppe neutronbumpeproduktionen igen. Og det er det internationale møde, gav sig dels udslag i en meget stor demonstration i holland, men først og frem skal det så udslage i, at mennesker fra tilsvarende friskbevægelser over hele Europa mødtes, og fandt ud af her og lave og koordinere mange af deres aktiviteter. Det er lidt interessant at se på nogle af de fælles udtryk, som de forskellige europæiske friskbevægelser allerede på det tidspunkt har. Hvis vi ser på den her plakat, så er det typisk, at man ser en skremmende raket stå i midten af det her. Altså et fælles præ for de forskellige landes atomneutronbumpe er det jo plakater eller anti-neutronbumpeplakater. Det er jo, at de fremstiller våbnerne som farlige og ikke som noget, der kunne skærme eller kunne hjælpe til at modvirke krig. Det var jo faktisk et rationale, som drev atomoproskningen frem. Det var om man skabte sikkerhed, gensidig, sikkerhed, gensidig trussel. Men det er det billede, de egentlig er op imod. Og vi ser her en engelsk plakat, som jo altså bag teksten har en bombe, der ser ud til at falde lige ned i hovedet på, så det er jo ikke så sjovt. Vi ser en Hollandsplakat, jeg kan ikke holde, nej slutter en Græsplakat, jeg kan ikke græske, men der står et eller andet med bombe, nej neutronio, og det betyder jo nok også neutronbumpen. Der er jo altså viset noget om de forestillinger, man i hvert fald gjør som, hvad neutronbumpen gjorde nemlig at udslætte mennesker, men ikke bygninger. Det var sådan en pointe, man havde omkring lige præcis den bombe. Vi har her en portugisisk plakat, som viser et eller andet, der er gået støkker, og det er jo heller ikke så rart. Vi har her et dansk eksempel fra den danske tidligere fredsorganisation, der hed Sammenvejskomten for frederssikkerheder. Der kan man jo sige, at mennesker der sat i centrum, men nok ikke lige på den måde, man ønsker det. Det er jo sikte koren, som er rundt om denne her kærnefamilie. Og vi har her en tysk, jeg tror nok den er vesttysk, plakat, jeg har svært ved at forstå symbolikken, men måske har manden med trobehjælgning hernede og ved at få en neutron bombekasse i hovedet. I hvert fald er det igen en trusel, tror jeg, den spiller på. Jeg behøver ikke at køre løs med alle disse forskellige bedre, som herfra udvikler sig, fordi mønsteret er faktisk fastlagt allerede i 1978-1978. Vi får naturligvis flere facetter på, men grundlæggende er plakatkunsten, agitationskunsten og så videre den er på plads. Det, der så sker, er, at bevægelserne er evne til at tiltrække mennesker i demonstrationer og mødvirksomhede, kommitevirksomhede, indsamling og så videre. Mange dobbles og deres gennemslagskraft i forhold til den nationale og international politik, altså parlamenterne, forstærkes væsligt undervejs i det her forløbe. Og altså allervæsligst i 1983. Det er simpelthen det højde punkt. Men det er jo ikke så stolt højde punkt, at det forhindrer de snyde atomvåmen i at blive stillet op. Men jeg vil da imod tale om nogle fælles træk og nogle modsætninger, der er mellem de her bevægelser for, at vi skal komme lidt nærmere ind i, hvad det egentlig er fra noget. Altså der er for det første meget stor udveksling mellem de europæiske fræsbevæsere. Det er jo det, vi allerede så med stopp den neutronenbong-arrangement. Man kommer til en anden arrangement, man sender sine materiale ud over hele Europa, faktisk ud over Europas grænser også. Man laver trygssager, man laver bøger, man laver både agitation og egentlig akademiske udredninger, som cirkulerer. Man har mange personlige forbindelser imellem grænserne. Det bliver også typisk, at de vildeste er meget interesseret i at tage på sommerferie i andre fredslejre osv. Der er tale om, at der er mange fælles træk i udtryksformerne i aktivismen, i oplysninger og alt det her. Men der er jo altså også mange forskellige ideologiske og politiske strømlinger, både i den enkelte bevægelse og imellem bevægelserne. Det er altså et vigtigt træk, fordi i hvert fald her i eftertiden, synes jeg, tidligere har bemærket mig, at man opfatter fredsbevægelserne, som sådan en monolith, måske en enhed, som var styret af Moskva. Det var måske tilfælde for nogen. I hvert fald var de østeuropæiske lande aktiv, som kratlus gør i mange af de her bevægelser, men der var så meget andet på spil. For der var jo kirkeligbevægelser med, der havde kirkeligisikter. Der var pacifister, som havde pacifistiske sikter. Der var mennesker, som menede, at det vigtigste i verden, det var at få bedre forholdene for u-landene, når det kunne gøres ved at nedruste. Og der var jo mennesker fra de politiske partier, både de centralt placerede. Der er ikke en vinsk socialdemokratierne, men jo også fra marginalplacerede partier, især på venstre fløjen i forskellige europæiske lande. Kommunisterne var selvfølgelig aktiv i denne forbindelse, meget aktiv og spillede også en rolle, men jeg tror, at det er forkert at sige, at de spillede så stor en rolle, at bevægelserne var deres værk. Det visste så tvært imod, at hvad der så ud til ved en god filos i begyndelsen, naturoprusten, det vi imod, yes, så udviklede fredsbevægelserne sig jo efter hånden i retning af i større og større omfang og blive bevægelser, der også rette der søgelys mod østeuropæiske dissidenter mod østeuropæisk oprustning, og det blev der en kommunistisk udforming. Yes, hvis vi lige venner tilbage til stopp denne troende bom her, så er det for mig at se et af de første og et kærene eksempel netop på spørgsmål om udveksling, denne her plakat var kendt overalt i Europa. Hvis vi til at vende os til sådan en plakat som den her, nej, det er ikke en plakat, det er forsiden fra en bog, et dokument som det hedder, der blev spredt i Norden, ja, så er der tale om, at man fra et svensk fredsmøde faktisk udspredte budskaber om fredsbevægelsens fantastiske væsen, og det ekspresivelement her er altså også typisk efter min mening. Vi ser sådan en kvinde i frikjord, dans eller lej, eller hvad det nu er, og det var typisk i hvert fald for en del af fredsbevægelsen, i sære kvindebevægelserne, som jo gjorde deres indtog i fredsbevægelserne, at de vigtede mig at det her med hjertelivet osv. Vi har her et andet typisk udtryk, hvor som helst i Europa, altså gøjler, som optrejer, og jeg tror, at det skal være et eller andet med supermarkdanden, der nok kæmper sammen, og lurer mig om de ikke gik på halden, fordi man kan jo ikke nå noget, når man sådan slås med hinanden, men sådan nogle elementer var der masser af, og det forsøgede eller forsurede tilværelsen for borgerne i de europeiske lande. Her har vi et billede fra en anti-nato-demonstration, for sådan nogle var der naturligvis også, at der var mere målrettet mod en part i en kolde krig. Det er en Pershing 2, der brændes af her, og det er fra godgaden i Overhuset, ham den frække derude venstre sidde sammen med mig, ham der står mikrofonen, det er han en pen malermæster i dag, så han vil ikke fortælle, hvem er set i skaderforretningen. Vi har et andet udtryk her, både for det ekspressiv og for det oplejsende element, som er logent her, eller vi kan sige, det er agitatorisk element, nemlig, at grupper eller fræsbevægelser fik lov til at agitere på eksempvis bibliotekere. Altså sådan en almenig humanistisk menneskelig handling, så fik de lov at slæppe den slags ind, og det prægede altså bedet igen et 10 år. En gammel kone, der står og kigger på hylderne, jeg ved ikke om hun er ude til at opdage, der står sådan en stor grim og kæt her, men hun har i hvert fald mulighed for at gå hen og læse om forsvarer eller selvmord og fred og så videre, og hvad der nu ellers står og god ting på plakaten. Der var sange på spil, typisk sange, eller den her, se den er svensk, jeg kan ikke så godt, svensk, men jeg kan da godt sådan oversette de første linjer, se hvor hun danser, hun spiller med en bevægelse, nej hun leger, selvfølgelig med bevægelse, se hendes ansigt, der kærtegner alt lene. Altså den slags af hyldes til livet og sådan noget, det er typisk, men andre græne, de dykkede jo noget andet, det her er altså en arbejderbevægelsesplakat, fagforeninger, hvor meget inde over det her, den her fra det så kallet nordiske fredsmøde i 1982 i Oldborg, og vi ser jo den bare gæde arbejderneve, der tæver de her raketer. Der er meget forskelligt på spil. Kvinder for fred her i Norden, alle de nordiske lande, inklusive Åland og Grønland, har samlet her. Vi har manden her i Nesehudetøjet, han er med Jesus for fred, det christliche element var bestemt stærkt, men også andre religiøse retninger, og så har vi jo partier på spil, her er det en SF-plakat, jeg har fundet, og den er fra 1979. Og vi ser her en græmre, kan det igen sikte kornen, den rammer, den rammer om, den kan vi lige overhoves, hvor jeg bor, det er næsten hver sted det hele. Og så har vi grætluskerne, jeg talte om, fordi ind imellem, altså kommunister som andre spillede også med åbne kort, men her har vi faktisk en plakat, der er jo vent mod USA, der står med i USA på de her pørgentorer. Pørgentorer, krydsomisiler, der står, nej, den er udgivet af et forbund, som hed på dansk demokratisk ungdomsverdensforbund, en kommunistisk organisation med hovedsæde i Budapest. Og det interessante ved den er, at nok står der demokratisk ungdomsverdensforbund, men den bliver faktisk også udgivet i mere uskyldeligt udseende hefter. For eksempel stopp den neutronenbomm heftet, som det her er fra forsiden på stopp den neutronenbomm heftet. Det pusime er jo, at det er udformet som sådan en allenmene, og vi kan sige partipolitisk neutral pamphlet. Jeg kan ikke bevise her, og nu i hvert fald, at det er anden, men jeg kan sige, at da jeg fik fat i den pamphlet for første gang, der lukte den fuldstændig i tryksverden som DDR-revy. Altså det Østtyske agisationsmateriale vind mod Vesteuropa, og den var sat op på samme måde, og jeg vil sige selv i typografien, var der fællestræk. Hvis ikke denne pamphlet i hvert fald var et forsøg på fra Østtysk side, og påvirke de Vesteupperiske offentligheder, så var der med sikkerhed andre tilsvarende pamphletter, som gjorde det. Det er også derfor, at man kunne se en sojettisk nej-tineutron-bumpenplakat i denne pamphlet, er jo ikke så underligt. Som jeg sagde, er det jo en god fidu, så det ud til for Sovian Joner, at gøre den slags i sin tid. Og vi har her igen demokratisk ungdomsværendeforbund, som har udgivet en nej-tineutron-bumpenplakat, og det står så på forskellige sprover. Der er jo ingen, der ved, hvad der hedder demokratisk ungdomsværendeforbund er for noget. Ja, så er der nok ikke en stor risiko ved at fortælle, hvem man er her. Så den slags var på spill, vi har her et andet eksempel også på, vi kan sige, anti-amerikansk propagandet, som er flettet ind i hele fredsbevæsen. Den slags var på spill. Yes, her er et eksempel til gengæld på, hvordan man forsøger at flytte andre dagsordner ind. Polen står der. Det er jo det poliske oprør med Solidarité, den poliske fagbevægelse, der henvises til El Salvador. Det var jo i mellemamerika, befrisesbevægelserne, som var i mellemamerika, og der jo også var en betragelig opmærksomhed på mediefirsen i hvert fald. Og den her unge mand mener altså, at det også er en sag for fredsbevægelsen. I kan se at anti-atomtejen bagved er i en sammenhæng med en fredsbevægelsesdemonstration. Og så sælger han dessuden bladet, proletar og offensiv. Så der er jo meget på spill. For at gøre en lang historie så kort, som jeg nu synes, jeg kan være bekendt, så vil jeg slute af med at sige en lille smule om disse bevægelser. Ved deres ophører. De ophører på ganske samme måde som de starter. Nej, det gør de ikke. De ophører på ganske samme måde som deres foregængere. Nede i begyndelsen er 60'erne nemlig med en prøvstoppeavtale. Dengang er det nedrussensavtale. Grundlaget for dem dyrer væk næsten fra den ene dag til den anden. De her folklige protestbevægelser er nemlig grundlagt i en udbræt angst for en bestemt situation, som mennesker tror kunne ramme dem selv og tro dem selv. En tro på, at normale kanaler for deres aktivitet samtidig er lukket. Efter 1970 skifter altså angsten retning. Det bliver andre ting, der kommer på spill, og på grund af alt det, der sker med Murans fald, så bliver det også andre angtrevenører der på spill. Mange af de kræfter, som gik ind og forsøgte at påvirke opinionen på den her måde, de dør simpelthen ud, men andre overtager så deres rolle. Vi ser andre spor eksempelvis forsøgt på at politisere fremmed modstand, af hvilket man jo egentlig havde stor succes med.