 Hvor er klocken? Ja, det ved du sikkert lige så godt som jeg, fordi det er sådan, at danskerne i gennemsnit tjekker deres ur 18 gange i døgnet. Det er jo det med det moderne effektive samfund, at det bygger på, at vi har den samforståelse af ures minutt og sekundtal. Sådan har det ikke altid været. Vi skal faktisk bare 100 år til bagtiden, så var der store forskelle på tiden mellem Øst og Vest. Det vil jeg fortælle en historie om, og for at jeg kan gøre det, så vil jeg tage jer med en tur til Viborg. Op til midten af 1800-tallet, der fremgik Viborgs officielle tid af det lokale ur, altså det på Domkirken. Det blev stillet efter solens gang henover himmelen, og når solen var lige over Domkirken, så var klocken officielt 12 i Viborg. Problemet opstår først, når der er to uger. Og den næste standard tid kom til Viborg i 1840'erne. Den kom med nogle hurtiggående postelig chancer, hvis fører var forsynet med nogle meget nordaktige lomme uger. Det var den gang, at det var nødvendigt, at posten kom frem til tiden, og man kunne lave nogle præcise kørerplaner. Det skabte en masse pustyr. I der er vi sændelæg for 1846, der kan man læse en klage over, at ugeret på Viborg Domkirke går underagtigt. Det er sådan, at den lokale klokker ikke rigtig har fået trukket ugeret op og rettet dagligt, og så længe man kun har haft den ene vis at forholde sig til, så har det heller ikke været noget problem. Nu har man postfølge ugerne og samlin med, og så kan man se, at der lige pludselig er to tider, man skal følge. Så klokkerne tog sig sammen og fik rettet ud og indstillet, og der efter var alt godt. Men så en dag kom stadig telegrafen. Der blev indrettet en station i Viborg i 1857, og de her nye signaler bliver sendt med lyses hastighed. Det betyder, at når man sendte et telegram fra København lidt efter middag, så ankom det til Viborg allerede lidt før middag, altså til sydenlande flere minutter før det var afsendt. Det skarpte problemer. Det betyder, at når telegrafisterne mødte op på den lokale station hen på morgenen, så havde deres Københavnske kolleger allerede siddet i kvarterstid og trillede tommefinger i København. Det duede ikke, og derfor skrev telegrafstationen i avisen, at man fremover ville følge Københavns tid. Så i følge telegraftid var det altså middag i Viborg, når den var 12, 12, 39 i følge-Viborg-tid. Dermed havde telegrafsvestenet løst et problem, til gengæld havde borgerne i Viborg fået et andet problem, nemlig at de nu skulle følge to tider. Men det skulle blive meget være, for postvestenet ville også have sin egen tid, og den skulle følge Københavns tid bare ikke i Jylland. Fordi her ville man på grund af den vestlige pladsering gerne få den til at mene om lokaltiden, så derfor skulle det lægges 10 minutter til. I følge posttid var der altså middag i Viborg, når den var 12, 02 i følge-Viborg-tid. Det skabte et stort problem for borgerne i Viborg, for nu havde man tre tider at følge. Nu skulle man næsten tro, at det ikke kunne blive meget være. Fordi i de her år blev der anlagt jernbanelinjer over hele landet. Og når man rejste mellem øst og vest, så kunne de rejsnede hurtigt fornemme, at der var noget, der ændrede sig fra by til by. Der var simpelthen en ny tid i en hvert ny by. Og det skabte nogle store problemer, fordi så var det svært at udrejne ankomstider, rejsetider, afgangstider osv. Så et eller andet måtte gøres ved problemet. Derfor besluttede det sjællandske jernbaneselskab og skabe en særlig jernbanetid. Den skulle følge Københavns tid, dog kun på sjællaren. Der går ikke længe, så bliver der oprettet et særligt jyskfynsk jernbaneselskab. Og det havde jeg ikke rigtig til sinds at følge Københavns tid. Så da jernbanen i 1863 kommer til Viborg, der føler man i første omgang lokaltiderne. Det betyder for eksempel at hvis man nu skal en tur fra Viborg til Randers, så tager det en time og 35 minutter i følgekøberplanen. Til gengæld skal man lægge fem minutter oveni, når man skal en modsattevej simpelthen på grund af solens gang henover himmelen. For at få tidene til at passe sammen mellem Jylland og Sjælland, først og fremst, så var man nødt til at indrette en særlig jysk-fynsk jernbanetid. I følge den skulle man altid trække 10 minutter fra uanset hvilken by man befandt sig i. Det skaffte nogle problemer. I følge jernbanetid var det altså meta, når klocken var 12, 10 i følge Viborg-tid. Så nu havde byen altså 4 tider. Der var totalt forvirring. Problemet var det samme over hele verden. Så hvordan løser man det? En række af amerikanske jernbanetidselskaber gik i 1883 sammen om at skabe en ny tidsstandart. I følge den skulle verden inddeles i tidszoner og følge Royal Observatory i Greenwich, lidt uden for London. Her efter kunne verden opdeles i en milon, broderligt fordelt i 24 skiver, og tiden ændrede sig kun med en time af gangen, når man tog 15 længde grader i den ene eller den anden retning. Det var jo veldig praktisk, så idén spræder sig hurtigt. For Danmarks vedkommende går den 15. længde grad med en lille linje ned igennem Bornholm. Det vil sige, da Danmark den 1. januar 1894 tilslutter sig den her ny tidsforståelse, der skal man fremover til at følge det vi kunne kalde Gudhjemtid. Det er faktisk det princip, vi stadig følger, måske lige ud over, når vi en gang imellem følger den såkaldte sommertid. Det vil sige, at vi meget let kan udrejne timetal og minuttal og sekunder for land til land, for continent til næn og over hele verden. Og nu min tid gået. Jeg siger tak fordi du brugte din tid på at se med.